Рання історія фентезі
Рання історія фентезі належить до періоду розвитку літератури, коли почали з'являтися перші твори, які можна віднести до жанру фентезі. Цей жанр характеризується наявністю фантастичних елементів, таких як магія, міфічні створіння, світи, які відрізняються від реального, і пригоди, які відбуваються у цих надреальних або магічних світах. Рання історія фентезі об'єднує твори, написані до появи сучасного розуміння фентезі як жанру, яке виникло приблизно в середині ХХ століття. Елементи надприродного та фантастичного були елементом літератури від її початку, хоча ідеї окремого жанру, у сучасному розумінні, менше двох століть.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c1/JosephWright-Alchemist-1.jpg/220px-JosephWright-Alchemist-1.jpg)
Античність
ред.Близький Схід
ред.Епос про Гільгамеша писався кілька коколінь пізніше після передбачуваного правління короля Гільгамеша і розглядається як міфологізована версія його життя. Ця фігура іноді є впливовою і, рідше, фігурою в сучасному фентезі.[1] Деякі вчені вважають, що «Епос про Гільгамеша» вплинув на історію про Ноя та потоп.
Є декілька аргументів, які можна використовувати, щоб назвати «Епос про Гільгамеша» твором фентезі:
- Фантастичні створіння — у епосі зустрічається численні міфічні і фантастичні створіння, такі як монстр Енкіду, який є створенням божества.
- Магічні слова та дії — слова мають силу керувати духами, а магічне коло захищає чарівника від викликаних духів.
- Магічні предмети — лісовий пояс і листок, які надають Гільгамешу деякі переваги.
- Подорожі в надреальні світи — Гільгамеш вирушає в подорожі, що ведуть його до надреальних місць, таких як ліси і печери, де він зустрічає незвичайних істот.
- Моральні і філософські аспекти — сюжет епосу також розглядає важливі моральні та філософські питання, які часто притаманні фентезі, такі як смерть, божественність та життєва мудрість[2].
Південноазійський регіон
ред.Ведична цивілізація, розташована навколо долини річки Інд, має давню традицію фантастичних історій і персонажів, що сходить до ведичної міфології. Кілька сучасних фантастичних творів, таких як RG Veda, використовують як джерело Ріґведу. У Рігведі наявні міфічні створіння: Агні (бог вогню), Варуна (бог неба та моря), Індра (бог грому і блискавки), та інші які мають свої унікальні характеристики та дії. У Ріґведі виражена віра в природний порядок та космос, і це може нагадувати фентезійну концепцію світу, де природа та магія відіграють важливу роль.
Фольклор брахманів був розвитком ранньої ведичної міфології та мав багато фантастичних історій і персонажів, зокрема в індійських епосах, таких як «Магабгарата» В'ясадеви та «Рамаяна» Вальмікі, обидва з яких мали вплив в Азії. Ось деякі з цих фентезійних елементів цих творів: міфічні і демонічні створіння, такі як Равана у "Рамаяні" та Асурас у "Махабхараті"; божества та магія; надприродні явища (летючі міста, магічні стріли, відомості про минулі та майбутні події); фантастичні місця (Аяодх'я та Ланка в "Рамаяні" та Індрапрастха та Вірата в "Махабхараті"); подорожі в інші світи. Панчатантра (Байки про Бідпая) мала вплив у Європі та на Близькому Сході. Для ілюстрації центральних індійських принципів політичної науки він використовував різні байки про тварин і чарівні казки. Розмовляючі тварини, наділені людськими якостями, тепер стали основною частиною сучасного фентезі.[3]
Байтал Пачісі (Вікрам і вампір) — це збірка різноманітних фантастичних історій, що розгортаються в обрамленні історії про зустріч між королем Вікрамадітєю та Веталою, ранньою міфічною істотою, схожою на вампіра. За словами Річарда Френсіса Бертона та Ізабель Бертон, Байтал Пачісі «це зародок, який досяг кульмінації в „Тисячах й одній ночі“ і який надихнув „Золотого осла“ Апулея, „Декамерон“ Боккаччо, „Пентамерон“ і весь цей клас жартівливої вигаданої літератури».[4]
Греко-римський світ
ред.Класична міфологія рясніє фантастичними історіями та персонажами, найвідомішими (і, мабуть, найбільш актуальними для сучасного фентезі) є твори Гомера (грецького) та Вергілія (римського).[5]
Внесок греко-римського світу у фентезі величезний і включає: подорож героя (також фігура обраного героя); магічні дари, пожертвувані для перемоги (включаючи перстень влади, як в історії про Гігеса, що міститься в «Республіці Платона»), пророцтва (оракул у Дельфах), монстри та істоти (особливо Дракони), маги та відьми з використанням магії.
Великий вплив на жанр фентезі справила філософія Платона. У християнській платонівській традиції реальність інших світів і всеосяжна структура великого метафізичного та морального значення надали змісту фантастичним світам сучасних творів.[6] Світ магії багато в чому пов'язаний з римсько-грецьким світом. Уявлення Емпедокла про елементи часто використовуються у фантастичних творах як уособлення сил природи.[7] Інші проблеми, окрім магії, включають використання таємничого інструменту, наділеного особливою силою (чарівна паличка); використання рідкісної магічної трави; і божественна фігура, яка розкриває таємницю магічної дії.
Міфи, особливо важливі для фентезі, включають: міф про титанів; Богів Олімпу; Пана; Тесея, героя, який убив Мінотавра (з лабіринтом); Персея, героя, який убив Медузу (з даром магічних предметів і зброї); Геракла, мабуть, найвідомішого грецького героя; Ахілла; загадкового Сфінкса; Одіссея; Аякса; Ясона (з аргонавтів); жінок-чарівниць, а також Цирцею, Каліпсо та богиню Гекату; Дедала та Ікара.
Фентезійні елементи, що притаманні античній міфології:
- Античні міфи розповідають про багато божеств та героїв, які мають надприродні сили і характеристики. Наприклад, Зевс і Геракл у грецькій міфології, або їх аналоги у римській міфології - Юпітер і Геркулес.
- У міфології часто зустрічаються монстри і надприродні створіння, такі як Мінотавр, Цербер, Гідра і багато інших.
- Міфологія включає в себе різні форми магії, чар і заклинань, які божества і герої використовують для досягнення своїх цілей.
- Герої міфів використовують магічні предмети (наприклад, егіда, скринька Пандори, золоті яблука Гесперид).
- Герої міфології часто вирушають у подорожі в інші світи, такі як Підземне царство або Олімп, де вони зустрічають надприродні істоти і здають випробування.
- Міфи розповідають про епічні битви між богами і титанами, а також пригоди героїв, які відзначаються героїчними подвигами[8].
Середньовіччя
ред.Східна Азія
ред.Фігури китайських драконів вплинули на сучасне фентезійне використання дракона, змінюючи жадібного, абсолютно злого, навіть диявольського західного дракона; багато сучасних фентезійних драконів гуманні та мудрі.
Китайські традиції особливо вплинули на фентезі, відоме як шинуазрі, включно з такими письменниками, як Ернест Брама та Баррі Гьюгарт.[9]
Даоські вірування про нейдзін та його вплив на бойові мистецтва мали значний вплив на уся, піджанр фільмів про бойові мистецтва, який іноді є фентезі, коли практика уся фіктивно використовується для досягнення надлюдських подвигів, як-от у Тигр підкрадається, дракон ховається.[10]
Ісламський Близький Схід
ред.Найвідомішою художньою літературою в ісламському світі була «Книга тисячі й однієї ночі» («Арабські ночі»), яка була компіляцією багатьох стародавніх і середньовічних народних казок. Епос сформувався в X ст., остаточного вигляду досяг у XIV ст.; кількість і тип оповідань варіювалися від одного рукопису до іншого.[11] У перекладі на англійську всі арабські казки часто називали «Арабські ночі», незалежно від того, чи з'явилися вони в «Книзі тисячі й однієї ночі» в будь-якій версії, і ряд казок відомі в Європі як «Арабські ночі», незважаючи на те, що цієї назви не існує в жодному арабському рукописі.[11]
У XVIII столітті її вперше Антуан Галлан. З того часу ця епопея мала вплив на Заході.[12] Було написано багато наслідувань, особливо у Франції.[13] Різні персонажі цього епосу самі стали культурними іконами західної культури, наприклад Аладдін, Синдбад і Алі-Баба. Частково його популярність, можливо, виникла через зростання історичних і географічних знань, тому місця, про які було мало відомо і тому дивовижні були правдоподібними, повинні були бути встановлені далі «давно» або далі «далеко»; це процес, який триває і, нарешті, досягає кульмінації у фантастичному світі, який мало пов'язаний, якщо взагалі є, з реальними часами та місцями.
Деякі елементи з перської та арабської міфології тепер поширені в сучасному фентезі, наприклад джини, багамути, чарівні килими, чарівні лампи тощо.[13] Коли Френк Баум запропонував написати сучасну казку, яка б вигнала стереотипні елементи, він включив джина, а також гнома та фею до стереотипів.[14]
Шах-наме, національний епос Ірану, є міфічним і героїчним переказом історії Персії. Популярною міфічною перською історією також був Амір Арсалан.
Європа
ред.Середньовічні європейські джерела фентезі зустрічаються в основному в епічній поезії та в Форнальдарсагасі, скандинавських та ісландських сагах, обидві з яких засновані на стародавній усній традиції. Вплив цих творів на німецьких романтиків, а також Вільяма Морріса та Дж. Р. Р. Толкіна означає, що їхній вплив на пізнішу фантастику був великим.[15]
Англосаксонські спільноти
ред.«Беовульф» — одна з найвідоміших скандинавських казок в англомовному світі, яка справила глибокий вплив на жанр фентезі; Хоча вона була невідома протягом століть і тому не була розроблена в середньовічних легендах і романах, кілька фантастичних творів переказали цю історію, наприклад «Грендель» Джона Ґарднера.[16]
Скандинавські спільноти
ред.Скандинавська міфологія, яку ми знаходимо в Старшій Едді та Молодшій Едді, включає такі фігури, як Одін і його товариш Асір, а також гномів, ельфів, драконів і велетнів.[17] Ці елементи були безпосередньо імпортовані в різні фантастичні твори та глибоко вплинули на інших, як самі по собі, так і через свій вплив на скандинавські саги, романтизм і ранніх письменників фентезі.
Форнальдарсагас, буквально розповіді про минулі часи, або легендарні саги, час від часу спиралися на ці старі міфи для фантастичних елементів. Такі твори, як сага про Ґреттіра, продовжували цю традицію; герої часто вирушають у небезпечні квести, де вони борються з силами зла, драконами, чаклунами, курганами та рятують прекрасних дівчат.[18]
У інших історичних сагах, як-от сага про Вельсунґів та книга про Нібелунгів, розповідається про конфлікти за трони та династії, які також відображають багато мотивів, які зазвичай зустрічаються в епічному фентезі.[15]
Відправною точкою впливу fornaldarsagas на створення жанру фентезі є публікація в 1825 році найвідомішого шведського літературного твору Сага Фрітьофа, заснованого на Friðþjófs saga ins frœkna, і миттєво набула успіху в Англії і Німеччині. Кажуть, що її було перекладено двадцять два рази англійською, двадцять разів німецькою та один раз принаймні кожною європейською мовою, включаючи сучасну ісландську в 1866 році. Вона мала вплив на таких авторів, як Дж. Р. Р. Толкін, Вільям Морріс і Пол Андерсон, а також на весь жанр сучасного фентезі.
Кельтські спільноти
ред.Кельтський фольклор і легенди стали джерелом натхнення для багатьох фантастичних творів. Окремий фольклор Ірландії, Вельсу та Шотландії іноді використовувався без розбору для «кельтської» фантазії, іноді з великим ефектом; інші автори відзначали використання одного джерела.[19]
Валлійська традиція була особливо впливовою завдяки її зв'язку з королем Артуром і її збору в одному творі, епосі «Мабіногіон».[19] Одним із вагомих переказів цього був фентезійний твір Еванджелін Волтон: «Острів могутніх», «Діти Лліра», «Пісня про Ріаннон» і «Принц Аннн». В стилі кельтського фентезі була написана значна кількість фантастики.[20]
Ірландський Ольстерський цикл і феніанський цикл також були вдосталь видобуті для фантазії.[19]
Шотландська традиція використовується менше, можливо, через фальшиву природу циклу Оссіана, шахрайства ХІХ століття, яке стверджує, що має набагато давніші джерела.[19]
Однак найбільший його вплив був непрямим. Кельтський фольклор і міфологія стали основним джерелом для Артурового циклу лицарських романів: Справа Британії. Незважаючи на те, що сюжет був значно перероблений авторами, ці романси розвивали дива, поки не стали незалежними від оригінального фольклору та вигадки, що стало важливим етапом у розвитку фентезі.[21]
Фінські спільноти
ред.Фінський епос «Калевала» хоч і був опублікований лише в ХІХ столітті, але складено з усної традиції, що датується більш раннім періодом. Дж. Р. Р. Толкін назвав його, а також фінську мову, яку він навчився з нього, головним джерелом натхнення для «Сильмариліону».[22]
Відродження
ред.В епоху Відродження Джованні Франческо Страпарола написав і опублікував «Дивні ночі Страпароли», збірку оповідань, багато з яких є літературними казками. Джамбаттіст Базіле написав і опублікував Пентамерон, збірку літературних казок, першу збірку оповідань, яка містить лише оповідання, які пізніше будуть відомі як казки. Обидва ці твори містять найдавнішу записану форму багатьох добре відомих (і більш незрозумілих) європейських казок.[23] Це був початок традиції, яка одночасно вплинула на жанр фентезі та була включена в нього, оскільки донині з'являється багато творів казкового фентезі.[24]
Хоча чаклунство та чаклунство в той час частіше вважалися актуальними, такі мотиви, як феї у «Сон літньої ночі» Вільяма Шекспіра, Дивні сестри в «Макбеті» та Просперо в «Бурі» (або Доктор Фаустус у Крістофера Марлоу) мали глибокий вплив на пізніші твори фентезі.
У роботі з алхімії в XVI столітті Парацельс ідентифікував чотири типи істот з чотирма елементами алхімії: гноми, земні елементали; ундіни, водні елементалі; сильфи, повітряні елементалі; і саламандри, елементалі вогню.[25] Більшість цих істот зустрічаються у фольклорі, а також алхімії; їхні імена часто використовуються як синоніми з подібними істотами з фольклору.[26]
Просвітництво
ред.Літературні казки, такі як казки Шарля Перро (1628—1703) і Мадам д'Ольнуа (бл. 1650—1705), стали популярними на початку епохи Просвітництва. Багато казок Перро стали основними казками і вплинули на фентезі як таке. Дійсно, коли мадам д'Ольнуа назвала свої твори contes de fée (казки), вона винайшла термін, який зараз зазвичай використовується для цього жанру, таким чином відрізняючи такі казки від тих, які не містять чудес.[27] Це вплине на пізніших письменників, які так само сприймали народні казки в епоху романтизму.[28]
Кілька фентезі, орієнтованих на дорослих читачів, були опубліковані у XVIII столітті у Франції, включаючи «contes philosophique» Вольтера «Вавилонська принцеса» (1768) і «Білий бик» (1774), а також фаустівський роман Жака Казотте «Закоханий Диявол».[29]
Ця епоха, однак, була особливо ворожою до фантазії. Письменники нових типів художньої літератури, такі як Дефо, Річардсон і Філдінг, мали реалістичний стиль, і багато ранніх реалістичних творів критично ставилися до фантастичних елементів у художній літературі.[30] Окрім кількох казок про чаклунство та історій про привидів, у той час було написано дуже мало фентезі.[28] Навіть дитяча література бачила мало фантазії; він мав на меті повчання і оскаржував казки як брехню.[31]
Романтизм
ред.Романтизм, рух кінця XVIII та початку ХІХ століття, був драматичною реакцією на раціоналізм, кидаючи виклик пріоритету розуму та пропагуючи важливість уяви та духовності. Його успіх у реабілітації уяви мав фундаментальне значення для еволюції фентезі, а його інтерес до середньовічних романів надав багато мотивів сучасному фентезі.[32]
У пізнішій частині романтичної традиції, реагуючи на дух Просвітництва, фольклористи збирали народні казки, епічні поеми, балади і видавали їх у друкованому вигляді. Брати Грімм були натхненні своєю колекцією «Казки братів Грімм» рухом німецького романтизму. Багато інших колекціонерів були натхненні Гріммами та подібними почуттями. Часто їхні мотиви походили не просто з романтизму, а й з романтичного націоналізму, оскільки багатьох надихало зберегти фольклор власної країни: іноді, як у «Калевалі», вони компілювали існуючий фольклор в епос, щоб відповідати фольклору інших націй; іноді, як в Оссіані, вони вигадували фольклор, який мав бути там. Ці твори, будь то казки, балади чи народний епос, були основним джерелом для пізніших фантастичних творів.[33]
Незважаючи на націоналістичні елементи, що заплутували колекції, цей рух не лише зберіг багато прикладів народних казок, які включали магію та інші фантастичні елементи, він став головним джерелом для пізнішого фентезі.[34] Дійсно, літературна казка настільки плавно розвинулась у фентезі, що багато пізніших творів (таких як «Щасливий лицемір» Макса Бірбома та «Фантастики» Джорджа Макдональда, які тепер називали б фентезі, називалися казками в той час, коли вони були написані.[35] Фундаментальний нарис Дж. Р. Р. Толкіна про фентезі мав назву «Про казкові історії».
Опосередковано вплинули на фентезі Оссіан і балади. Особливо через свій вплив на сера Вальтера Скотта, який започаткував жанр історичної белетристики.[36] Насправді, фантастичні елементи містять дуже мало його творів; у більшості їх поява пояснюється[37]. Проте, для показу пригод у незвичному суспільстві показувалися пригоди у чужих країнах Г. Райдера Гаґґарда та Едгара Райса Барроуза[38], хоча твори Барроуза потрапляють у сферу наукової фантастики через їхнє (часто тонке) обґрунтування своїх див[39], Гаґґард вживав багато фантастичних елементів.[40] Твори Олександра Дюма, père, романтичної історичної фантастики, містили багато фантастичних тропів у своїх реалістичних умовах.[41] Усі ці автори завдяки використанню сюжетів, персонажів і пейзажів, вплинули на фентезі, зокрема в жанрі меча і чар, серед таких письменників, як Роберт Говард.[42]
Див. також
ред.Список літератури
ред.- ↑ John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Gilgamesh», p. 410. ISBN 0-312-19869-8.
- ↑ Про діяння Гільгамеша — Юрій Логвин, повний текст твору. www.ukrlib.com.ua. Процитовано 1 жовтня 2023.
- ↑ Richard Matthews (2002). Fantasy: The Liberation of Imagination, p. 8–10. Routledge. ISBN 0-415-93890-2.
- ↑ Isabel Burton, Preface, in Richard Francis Burton (1870), Vikram and The Vampire.
- ↑ John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Taproot texts», p 921 ISBN 0-312-19869-8
- ↑ Stephen Prickett, Victorian Fantasy p 229 ISBN 0-253-17461-9
- ↑ John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Elemental» p 313-4, ISBN 0-312-19869-8
- ↑ Міфологія і міфи Античного світу. Словник античної міфології. litopys.org.ua. Процитовано 1 жовтня 2023.
- ↑ John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Chinoiserie», p 189 ISBN 0-312-19869-8
- ↑ Eric Yin, «A Definition of Wuxia and Xia»
- ↑ а б John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Arabian fantasy», p 51 ISBN 0-312-19869-8
- ↑ L. Sprague de Camp, Literary Swordsmen and Sorcerers: The Makers of Heroic Fantasy, p 10 ISBN 0-87054-076-9
- ↑ а б John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Arabian fantasy», p 52 ISBN 0-312-19869-8
- ↑ James Thurber, «The Wizard of Chitenango», p 64 Fantasists on Fantasy edited by Robert H. Boyer and Kenneth J. Zahorski, ISBN 0-380-86553-X
- ↑ а б John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Nordic fantasy», p 692 ISBN 0-312-19869-8
- ↑ John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Beowulf», p 107 ISBN 0-312-19869-8
- ↑ John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Nordic fantasy», p 691 ISBN 0-312-19869-8
- ↑ John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Saga», p 831 ISBN 0-312-19869-8
- ↑ а б в г John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Celtic fantasy», p 275 ISBN 0-312-19869-8
- ↑ Michael Moorcock, Wizardry & Wild Romance: A Study of Epic Fantasy p 101 ISBN 1-932265-07-4
- ↑ Colin Manlove, Christian Fantasy: from 1200 to the Present p 12 ISBN 0-268-00790-X
- ↑ Tom Shippey, The Road to Middle-earth, p 242—243, ISBN 0-618-25760-8
- ↑ Steven Swann Jones, The Fairy Tale: The Magic Mirror of Imagination, Twayne Publishers, New York, 1995, ISBN 0-8057-0950-9, p38
- ↑ L. Sprague de Camp, Literary Swordsmen and Sorcerers: The Makers of Heroic Fantasy, p 11 ISBN 0-87054-076-9
- ↑ Carole B. Silver, Strange and Secret Peoples: Fairies and Victorian Consciousness, p 38 ISBN 0-19-512199-6
- ↑ C.S. Lewis, The Discarded Image, p135 ISBN 0-521-47735-2
- ↑ Zipes, Jack David (2001). The Great Fairy Tale Tradition. W W Norton & Company. с. 858. ISBN 978-0-393-97636-6.
- ↑ а б De Camp, Lyon Sprague (1976). Literary Swordsmen and Sorcerers. Arkham House. с. 9—11. ISBN 978-0-87054-076-9.
- ↑ Stableford, Brian (2009). The A to Z of Fantasy Literature. Scarecrow Press. с. xx. ISBN 978-0-8108-6829-8.
- ↑ Carter, Lin (1976). Realms of Wizardry. Doubleday Books. с. xiii—xiv. ISBN 9780385113939. OCLC 1345652143.
- ↑ Lochhead, Marion (1977). The Renaissance of Wonder in Children's Literature. Canongate. с. 1. ISBN 978-0-903937-28-3.
- ↑ John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Romanticism», p 821 ISBN 0-312-19869-8
- ↑ Michael Moorcock, Wizardry & Wild Romance: A Study of Epic Fantasy p 35 ISBN 1-932265-07-4
- ↑ Philip Martin, The Writer's Guide to Fantasy Literature: From Dragon's Liar to Hero's Quest, pp. 38-42, ISBN 0-87116-195-8.
- ↑ W.R. Irwin, The Game of the Impossible, p 92-3, University of Illinois Press, Urbana Chicago London, 1976
- ↑ Michael Moorcock, Wizardry & Wild Romance: A Study of Epic Fantasy p 79 ISBN 1-932265-07-4
- ↑ John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Scott, (Sir) Walter», p 845 ISBN 0-312-19869-8
- ↑ Michael Moorcock, Wizardry & Wild Romance: A Study of Epic Fantasy p 80-1 ISBN 1-932265-07-4
- ↑ John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Burroughs, Edgar Rice», p 152 ISBN 0-312-19869-8
- ↑ John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, "Haggard, H. Rider ", p 444-5 ISBN 0-312-19869-8
- ↑ John Grant and John Clute, The Encyclopedia of Fantasy, «Dumas, Alexandre père», p 300 ISBN 0-312-19869-8
- ↑ Michael Moorcock, Wizardry & Wild Romance: A Study of Epic Fantasy p 82 ISBN 1-932265-07-4