R-функція
R-функція (функція Рвачова) — числова функція дійсних змінних, знак якої цілком визначається знаками її аргументів за відповідного розбиття числової осі на інтервали і . Вперше R-функції введено в роботах В. Л. Рвачова[1][2][3]. На відміну від класичної аналітичної геометрії, теорія R-функцій займається синтезом задач і рівнянь з відомими властивостями.[4]
Для вивчення R-функцій потрібно знати не тільки класичну аналітичну геометрію, але й теорію множин.
Визначення
ред.Числова функція називається R-функцією, якщо існує така супровідна булева функція з таким самим числом аргументів, що
Аналогічно вводиться поняття R-функції за кількості аргументів
Кожній R-функції відповідає єдина супровідна булева функція. Зворотне хибне: одній булевій функції відповідає нескінченне число (гілка) R-функцій.
Множина R-функцій замкнута в сенсі суперпозиції R-функцій. Систему R-функцій називають достатньо повною, якщо множина всіх суперпозицій елементів (множина -реалізовних функцій) має непорожній перетин із кожною гілкою множини R-функцій. Достатньою умовою повноти є повнота системи відповідних супровідних булевих функцій.
Повні системи R-функцій
ред.Найчастіше використовують повну систему R-функцій (при ):
При маємо систему :
при маємо систему :
В останньому випадку R-функції кон'юнкції і диз'юнкції збігаються з відповідними t-нормою[en] і t-конормою нечіткої логіки:
Застосування
ред.За допомогою R-функцій виявляється можливою побудова в неявній формі рівнянь меж складених ділянок за відомими рівняннями простих ділянок. Опис межі складеної ділянки у вигляді єдиного аналітичного виразу дозволяє створювати структури розв'язування крайових задач математичної фізики, що залежать від невизначених компонент і точно задовольняють граничним умовам. Невизначені компоненти таких структур можна далі знаходити одним з варіаційних або проєкційних методів розв'язування крайових задач (колокації, Релея — Рітца, Бубнова — Гальоркіна Петрова, найменших квадратів. Метод розв'язування крайових задач для рівнянь у часткових похідних на основі теорії R-функцій має назву структурного методу R-функцій або, в зарубіжній літературі, RFM (R-Functions Method).
R-функції можна розглядати як інструмент нескінченнозначної логіки або нечіткої логіки.
R-функції використовують (переважно вихованці харківської наукової школи) під час розв'язування широкого класу задач математичної фізики (теорії пружності[5][6][7][8][9], електродинаміки[10][11][12], теорії теплопровідності[13][14][15][16]), а також у багатовимірній цифровій обробці сигналів і зображень[17], машинній графіці та інших галузях.
Застосування теорії R-функцій і вейвлетів до розв'язування крайових задач математичної фізики
ред.У роботі професора В. П. Кравченка і його учня А. В. Юріна[12] запропоновано й обґрунтовано новий метод, заснований на теорії R-функцій і WA-систем функцій[18][19][20] (вейвлетів, побудованих на основі атомарних функцій), із застосуванням варіаційного принципу Гальоркіна — Петрова.
При розгляді широкого класу крайових задач різної фізичної природи виникає необхідність у розв'язуванні диференціальних рівнянь у часткових похідних, у яких досліджувана ділянка має складну конфігурацію. У таких випадках, як правило, використовуються чисельні методи: сіткові (метод скінченних різниць, скінченних елементів, граничних елементів), варіаційні та проєкційні (метод Рітца, Бубнова — Гальоркіна Петрова, колокацій, Трефтца, метод найменших квадратів, метод фіктивних ділянок R-функцій). Однак, кожен з них має свої переваги і недоліки. Так, сіткові методи мають велику ефективність алгоритму (тому й набули значного поширення), але при цьому не точно враховують геометрію досліджуваного об'єкта. У разі варіаційних методів не завжди можна побудувати базисні функції, які задовольняли б усім необхідним умовам. Тому їх використання обмежене. Слід особливо наголосити на методі R-функцій[11], який володіє геометричною гнучкістю й універсальністю відносно вибраного способу мінімізації функціоналу. Застосування такого підходу вимагає значних обчислювальних витрат. Це обумовлено використанням структурних формул, в основі яких лежать побудовані за допомогою R-операцій функції ділянки. Такі функції можуть мати складну структуру, а для обчислення інтегралів від них за ділянкою нестандартної форми необхідно використовувати квадратурні формули з високим порядком точності. Вейвлет-базиси дозволяють обійти зазначені вище недоліки завдяки своїм унікальним властивостям[21][22] і розробити адаптивну розрахункову схему без використання операції інтегрування. Такий підхід можливий завдяки введенню спеціальних коефіцієнтів, що відбивають диференціальні й інтегральні характеристики базису, а також коефіцієнтів розкладу за вейвлетами функцій ділянки, крайових умов і правої частини рівняння. Основним інструментом для реалізації нового методу на основі R-функцій і вейвлетів є схема Гальоркіна — Петрова[23][24] розв'язування диференціальних рівнянь у часткових похідних.
У роботах[12][20] на прикладі розв'язування крайових задач еліптичного типу показано ефективність методу R-функцій (функцій В. Л. Рвачова) в поєднанні з WA-системами функцій[18].
Примітки
ред.- ↑ Рвачёв В. Л. Геометрические приложения алгебры логики. — Киев: Техніка, 1967.
- ↑ Рвачёв В. Л. Методы алгебры логики в математической физике. — Киев: Наук. думка, 1974.
- ↑ Рвачёв В. Л. Теория R-функций и некоторые её приложения. — Киев: Наук. думка 1982.
- ↑ Каледин, Валерий Олегович. Теория R-функций: учебное пособие для высших учебных заведений по направлению Прикладная математика и информатика: рек. УМО вузов РФ / В. О. Каледин, Е. В. Решетникова, В. Б. Гридчина ; Кемеровский гос. ун-т, Новокузнецкий ин-т (фил.). — 2-е изд., перераб. и доп. — Новокузнецк: НФИ КемГУ, 2017. — 119 с.
- ↑ Рвачёв В. Л., Курпа Л. В., Склепус Н. Г., Учишвили Л. А. Метод R-функций в задачах об изгибе и колебаниях пластин сложной формы. — Киев: Наукова думка, 1973.
- ↑ Рвачёв В. Л., Проценко В. С. Контактные задачи теории упругости для неклассических областей. — Киев: Наукова думка, 1977.
- ↑ Рвачёв В. Л., Курпа Л. В. R-функции в задачах теории пластин. — Киев: Наукова думка 1987.
- ↑ Рвачёв В. Л., Синекоп Н. С. Метод R-функций в задачах теории упругости и пластичности. — Киев: Наукова думка 1990.
- ↑ Победря Б. Е.[ru] Численные методы в теории упругости и пластичности. — М.: Изд-во МГУ, 1995.
- ↑ Кравченко В. Ф., Басараб М. А. Булева алгебра и методы аппроксимации в краевых задачах электродинамики. — М.: Физматлит, 2004.
- ↑ а б Кравченко В. Ф., Рвачёв В. Л. Алгебра логики, атомарные функции и вейвлеты в физических приложениях. — М.: Физматлит, 2006.
- ↑ а б в В. Ф. Кравченко, А. В. Юрин. Применение теории R-функций и вейвлетов к решению краевых задач эллиптического типа. Электромагнитные волны и электронные системы. 2009. Т.14. № 3. С. 4-39.
- ↑ Рвачев В. Л., Слесаренко А. П. Алгебро-логические и проекционные методы в задачах теплообмена. — Киев: Наук. думка, 1978.
- ↑ Басараб М. А., Кравченко В. Ф., Матвеев В. А. Математическое моделирование физических процессов в гироскопии. — М.: Радиотехника, 2005.
- ↑ Басараб М. А., Кравченко В. Ф., Матвеев В. А. Методы моделирования и цифровой обработки сигналов в гироскопии. — М.: Физматлит, 2008.
- ↑ Матвеев В. А., Лунин Б. С., Басараб М. А. Навигационные системы на волновых твердотельных гироскопах. — М.: Физматлит, 2008.
- ↑ Цифровая обработка сигналов и изображений в радиофизических приложениях / Под ред. В. Ф. Кравченко. — М.: Физматлит, 2007.
- ↑ а б В.Ф. Кравченко, О.С. Лабунько, А.М. Лерер, Г.П. Синявский. Глава 3, 4 // Вычислительные методы в современной радиофизике. Под. ред. В.Ф. Кравченко. — Москва : Физматлит, 2009.
- ↑ Кравченко В. Ф., Кравченко О. В., Пустовойт В. И., Чуриков Д. В., Юрин А.В. Применение семейств атомарных, WA-систем и R-функций в современных проблемах радиофизики. Часть II // Радиотехника и электроника : обзор. — 2015. — № Т. 60. № 2 (28 серпня). — С. 109-148.
- ↑ а б Кравченко В. Ф., Кравченко О. В., Пустовойт В. И., Чуриков Д. В., Юрин А.В. Применение семейств атомарных, WA-систем и R-функций в современных проблемах радиофизики. Часть IV // Радиотехника и электроника. — 2015. — Т. 60, № 11 (28 серпня). — С. 1113-1152.
- ↑ Добеши И. Десять лекций по вейвлетам. Ижевск: НИЦ «Регулярная и хаотическая динамика», 2001.
- ↑ Новиков И. Я., Протасов В. Ю., Скопина М. А. Теория всплесков. М.: Физматлит, 2006.
- ↑ Обэн Ж. П. Приближенное решение эллиптических краевых задач. М.: Мир, 1972.
- ↑ Красносельский М. А., Вайненко Г. М., Забрейко П. П., Рутицкий Я. Б., Стеценко В. Я. Приближенное решение операторных уравнений. М.: Наука, 1969.
Див. також
ред.- Алгебра логіки
- Булева алгебра
- Булева функція
- S-функція (функція Слесаренка)
Посилання
ред.- Розв'язування оберненої задачі аналітичної геометрії. [Архівовано 27 березня 2018 у Wayback Machine.] Теорія R-функцій [Архівовано 27 березня 2018 у Wayback Machine.] (рос.)