Осьмак Наталія Кирилівна
Ната́лія Кири́лівна Осьма́к (нар. 22 грудня 1941, м. Київ) — українська громадська діячка, біографиня й дослідниця життя та діяльності Кирила Осьмака.
Наталія Кирилівна Осьмак | |
---|---|
Народилася | 22 грудня 1941 (82 роки) м. Київ |
Громадянство | ![]() ![]() |
Національність | українка |
Місце проживання | Київ |
Діяльність | голова Київської міської організації ВЛУЖ, член Всеукраїнського братства ОУН–УПА |
Відома завдяки | громадська діячка |
Alma mater | Київський автомобільно-дорожній інститут |
Батько | Осьмак Кирило Іванович |
Мати | Богдашевська Людмила Устимівна |
У шлюбі з | Громадський Степан Тимофійович |
Нагороди | ![]() |
Життєпис
ред.Народилася в сім'ї одного з провідних діячів українського національно-визвольного руху Кирила Осьмака, уродженця містечка Шишаки (згодом селище міського типу в Полтавській області). Мати Людмила Богдашевська родом із с. Кривошиїнці (Сквирський район Київської області). У 1943 р. сім'я переїхала з Києва на Західну Україну (Львів, Сколе, Недільна, Опака, Підбуж), з 1944 р. К. Осьмак перебував у підпіллі, того ж року арештований і ув'язнений. У повоєнний час, щоб приховати походження доньки, у її свідоцтві про народження записали: Осьмак Наталія Богданівна, народилася 22 січня 1942 року в м. Тернопіль.
Закінчивши школу, з 1958 року жила в Переяславі-Хмельницькому на Київщині, працювала учнем рахівника. Певний час жила в Києві, в гуртожитках Київського автомобільно-дорожнього інституту, де здобувала освіту з 1960 по 1965 роки за спеціальністю інженерки-будівельниці мостів і тунелів. Із 1963 жила на масиві Торгмаш у Броварах, що під Києвом. Тут її матері 1960-го надали однокімнатну квартиру. З 1996 року живе в Києві[1].
Працювала за фахом у м. Черкаси, в мостовому відділі інституту Діпроцивільпромбуд. З липня 1967 року — в проєктному інституті Союзшляхпроєкт у Києві. Брала участь у проєктуванні Північного й Південного мостів через Дніпро в Києві (1970—1990), мостів через річку Прут у Чернівцях (1981—1985), а також у Карелії на автотрасі Ленінград — Мурманськ (1977—1987), Подільського мостового переходу через Дніпро в Києві, автомагістралі через Дніпро в м. Запоріжжя. Була керівником групи ЗАТ «Київсоюзшлях». З березня 2014 року на пенсії.
Про життя й роль батька в національно-визвольному русі, як діяча Української Центральної Ради, ОУН, Президента УГВР, дізналася на початку 1990-х. За порадою історика, колишнього головнокомандувача УПА Василя Кука, опрацювала батькові листи за темами: умови його перебування в ув'язненні; педагогічні роздуми; біографічні подробиці тощо. В Україні й Російській Федерації (у містах Москва, Владимир, Рязань), починаючи з 1994 року, ознайомилася з розсекреченими архівними справами спецслужб та іншими документами, що стосувалися Кирила Осьмака.
Разом із чоловіком Степаном Громадським[2] віднайшла в м. Владимир місце поховання батька, а восени 2004-го його прах перевезла з-під стін Владимирського централу до Києва й 11 грудня того ж року поховала на Байковому кладовищі (ділянка 49а). На могилі Кирила Осьмака 1 грудня 2007 року освячено пам'ятник — козацький хрест[3] (скульптор Микола Малишко).
У 2006 році Н. Осьмак була кандидаткою в народні депутати України за виборчим списком політичної партії «Українська Національна Асамблея»)[4].
Творчість, увічнення пам'яті батька
ред.У співпраці з істориком Юрієм Шаповалом створила радіо- і телепередачі про Кирила Осьмака (1996, 1998).
Відеофільми «Незламний Президент» (1998), «Четвертий крок до державності» (1999) — за сприяння середовища УГВР.
З нагоди 110-річчя від дня народження Кирила Осьмака художник Борис Плаксій написав його портрет (робота експонується в галереї Івана Кавалерідзе).
У квітні 2004 р. видано 41-й том Літопису УПА «Кирило Осьмак — президент УГВР. (Документи і матеріали)», в який увійшли матеріали зі слідчих справ, листи К. Осьмака до родичів, світлини (Видавництво Літопису УПА, упорядник тому Н. Осьмак, працювала над ним з 2000 р.).
Книжка Н. Осьмак «Кирило Осьмак — нескорений Президент УГВР» (2008); поет Дмитро Павличко написав поему «Кирило Осьмак»[5].
«Боротьба за державу Україну триває… (із матеріалів судового процесу)» (2011, упорядник друкованого видання — Н. Осьмак).
Книжка Н. Осьмак «Кирило Осьмак: автопортрет в листах на тлі Владімирського централу» (2014) — листи з тюрми до родичів (передмова шістдесятниці Михайлини Коцюбинської).
Автор публікацій у періодиці, учасниця теле-, радіопередач, громадських заходів, пов'язаних зі вшануванням пам'яті Кирила Осьмака[6][7].
Громадська діяльність
ред.Заступник голови (1995), член Всеукраїнської ліги українських жінок, голова Київської міської організації ВЛУЖ.
Член (секретар) Всеукраїнського братства ОУН-УПА імені генерал-хорунжого Романа Шухевича[8].
У складі делегацій громадськості неодноразово брала участь у «Соловецьких прощах», міжнародних днях пам'яті жертв політичних репресій, відвідувала з цією метою меморіал у Левашово (Санкт-Петербург), урочище Сандармох у Медвеж'єгорському районі Республіки Карелії та Соловецькі острови (РФ)[9][10]. Член правління громадської організації «Міжнародне об'єднання „Соловецьке братство“»[11].
Член Оргкомітету з підготовки міжнародного суду над злочинами комунізму проти людства[12] (2009).
Нагороди, відзнаки
ред.Орден княгині Ольги III ступеня[13] (2009) — за визначний особистий внесок у відстоювання національної ідеї, становлення і розвиток Української незалежної держави та активну політичну і громадську діяльність.
Примітки
ред.- ↑ Донька президента України Кирила Осьмака жила в Броварах. ІНТЕРВ’Ю [Архівовано 3 лютого 2021 у Wayback Machine.]. Трибуна-Бровари. 03.02.2021
- ↑ У минулому політв'язень, працював заступником генерального директора Київського заводу «Більшовик», винахідник у медичній сфері.
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 23 жовтня 2017. Процитовано 16 лютого 2015.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ ЦВК Постанова 13.01.2006 № 166 Про реєстрацію кандидатів у народні депутати України, включених до виборчого списку політичної партії «Українська Національна Асамблея»
- ↑ Павличко Дмитро. Кирило Осьмак: поема. / передм. М. Слабошпицького. К.: Ярославів Вал, 2009. — 56 с.
- ↑ Приговор и вызов Кирилла Осьмака. Архів оригіналу за 5 грудня 2014. Процитовано 16 лютого 2015.
- ↑ Історики, архівісти та громадські діячі провели у Києві круглий стіл про Кирила Осьмака. Архів оригіналу за 12 жовтня 2017. Процитовано 17 липня 2019.
- ↑ Указ Президента України «Про відзначення державними нагородами України з нагоди Дня Свободи». Архів оригіналу за 1 жовтня 2015. Процитовано 30 вересня 2015.
- ↑ Сергій Шевченко. Соловецька проща-2009. Архів оригіналу за 16 лютого 2015. Процитовано 16 лютого 2015.
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 16 лютого 2015. Процитовано 16 лютого 2015.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ Засновано громадське об'єднання «Соловецьке братство». Архів оригіналу за 5 березня 2016. Процитовано 16 лютого 2015.
- ↑ Заява Оргкомітету підготовки міжнародного суду над злочинами комунізму проти людства. Архів оригіналу за 16 лютого 2015. Процитовано 16 лютого 2015.
- ↑ Указ Президента України № 939/2009 Про відзначення державними нагородами України з нагоди Дня Свободи. Архів оригіналу за 22 вересня 2016. Процитовано 16 листопада 2016.
Джерела та література
ред.- Осьмак Н. Кирило Осьмак: автопортрет у листах на тлі Владімирського централу / Н. Осьмак. — К.: Ярославів Вал, 2014.
- Осьмак Н. К. Кирило Осьмак — нескорений Президент УГВР / Н. К. Осьмак. — Торонто; Львів: Літопис УПА, 2008.
- Осьмак Н. К. Кирило Осьмак — президент УГВР / Н. К. Осьмак. — Торонто; Львів: Літопис УПА, 2004.
- Наталя Осьмак: Дорога до Батька
- Наталія Осьмак. Кого не поставимо на коліна — перестріляємо // День. — № 39, п'ятниця, 5 березня 2010
- Наталя Осьмак: Дізнавшись, ким насправді був мій тато, я мало не знепритомніла [Архівовано 5 лютого 2015 у Wayback Machine.]
- Донька президента України Кирила Осьмака жила в Броварах. ІНТЕРВ’Ю [Архівовано 3 лютого 2021 у Wayback Machine.]. Трибуна-Бровари. 03.02.2021