Залужний Валерій Федорович
Вале́рій Фе́дорович Залу́жний (нар. 8 липня 1973, Новоград-Волинський) — український воєначальник, генерал у відставці. Герой України (2024). Надзвичайний і Повноважний Посол України у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії (з травня 2024).
Валерій Федорович Залужний | |
---|---|
![]() | |
![]() ![]() | |
Нині на посаді | |
На посаді з | 9 травня 2024 |
Президент | Володимир Зеленський |
Попередник | Вадим Пристайко |
Народився | 8 липня 1973[1] (51 рік) Новоград-Волинський, Житомирська область, Українська РСР, СРСР[1] |
Відомий як | офіцер |
Країна | СРСР і Україна |
Alma mater | Національний університет оборони України, Національний університет «Острозька академія» і Військова академія |
Підпис | ![]() |
![]() | |
![]() | |
Залужний Валерій Федорович | |||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() | |||||||||||||||||||
Загальна інформація | |||||||||||||||||||
Псевдо | «Волонтер»[2] | ||||||||||||||||||
Військова служба | |||||||||||||||||||
Роки служби | 1993—2024 | ||||||||||||||||||
Приналежність | Україна | ||||||||||||||||||
Вид ЗС | ![]() | ||||||||||||||||||
Формування | ![]() | ||||||||||||||||||
Війни / битви | |||||||||||||||||||
Командування | |||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||
Нагороди та відзнаки | |||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||
![]() |
Колишній Головнокомандувач Збройних сил України (2021—2024), член Ради національної безпеки і оборони України (2021—2024), командувач військ Оперативного командування «Північ» (2019—2021), начальник Об'єднаного оперативного штабу ЗС України — перший заступник командувача Об'єднаних сил (2018), начальник штабу — перший заступник командувача військ Оперативного командування «Захід» (2017).
Увійшов до сотні найвпливовіших людей 2022 року за версією журналу Time[3][4], один із 25 найвпливовіших українських військових 2022 року від НВ[5].
Життєпис
ред.Народився 8 липня 1973 року в місті Новограді-Волинському (нині — м. Звягель) в сім'ї робітників, в якій мати працювала на залізничному вокзалі міста Новоград-Волинський, а батько — на заводі[6]. З дитинства мріяв стати військовим. У 1989 році закінчив міську школу № 9, вступив до Новоград-Волинського машинобудівного технікуму, який закінчив у 1993 році з відзнакою. Згодом вступив на загальновійськовий факультет Одеського інституту Сухопутних військ. У 1997 році з відзнакою закінчив навчання в інституті, після чого пройшов усі щаблі військової служби: командир взводу, командир навчального взводу, командир бойового взводу, командир навчальної роти, командир роти курсантів, командир батальйону.
2005 року вступив до Національної академії оборони України, у 2007 році закінчив навчання із золотою медаллю, призначений на посаду начальника штабу — першого заступника командира 24-ї окремої механізованої бригади в Яворові. На цій посаді успішно проходив службу впродовж двох із половиною років[7].
Рішенням начальника Генерального штабу Збройних Сил України, 13 жовтня 2009 року був призначений командиром 51-ї окремої механізованої бригади. Командував нею[8] до 2012 року[9].
У 2014 році закінчив Національний університет оборони України, як найкращий випускник оперативно-стратегічного рівня підготовки нагороджений перехідним мечем королеви Великої Британії[10].
У липні 2014 року став заступником командира сектора «С», який формувався на Донеччині. Відтоді керував майже всіма угрупованнями, які там створювали[11].
На 2017 рік ― начальник штабу — перший заступник командувача військ Оперативного командування «Захід»[12].
23 серпня 2017 року отримав нове звання генерал-майора[13].
Станом на 2018 рік ― начальник Об'єднаного оперативного штабу ЗС України — перший заступник командувача Об'єднаних сил[14].
9 грудня 2019 року — призначений командувачем Оперативного командування «Північ»[15].
У грудні 2020 року — закінчив магістеріум Острозької академії за спеціальністю «Міжнародні відносини»[16].
27 липня 2021 року Президент України Володимир Зеленський призначив Валерія Залужного Головнокомандувачем Збройних Сил України[17][18][19]. Він змінив на цій посаді Руслана Хомчака[20][21]. Наступного дня був введений до складу Ради національної безпеки і оборони України[22].
Під час повномасштабного російського вторгнення в Україну проявив ефективність в командуванні Збройними Силами України на фронті проти російських військових, що детально аналізують вітчизняні та закордонні експерти, зокрема, у журналі «Time»[23].
23 травня 2022 року увійшов до списку 100 найвпливовіших людей 2022 за версією журналу Time[24][25].
16 грудня 2023 року захистив дисертацію з права та здобув науковий ступінь доктора філософії[26]. Захист дисертації на спеціальну тему відбувся в Одеській юридичній академії[27].
8 лютого 2024 року звільнений з посади головнокомандувача ЗСУ[28][29]. Після цього відбулися масштабні кадрові зміни у керівництві ЗСУ[30].
7 березня 2024 року президент Зеленський погодив Залужного на посаду посла України в Великій Британії[31][32]. 19 квітня Залужний отримав погодження від Британії щодо призначення послом (агреман)[33].
8 травня звільнений з військової служби за станом здоровʼя з правом носіння військової форми[34][35].
9 травня призначений послом України у Великій Британії[36]. Почав роботу послом 11 липня 2024 року[37].
Військові звання
ред.- Підполковник (2010);
- Генерал-майор (23 серпня 2017)[12];
- Генерал-лейтенант (24 серпня 2021)[38];
- Генерал (4 березня 2022)[39].
Оцінки й цитати
ред.Його називають одним з найбільш відкритих генералів, який розуміє проблеми солдатів і молодших офіцерів[40].
Валерій Залужний є представником українських вищих офіцерів, які ніколи не служили в радянській армії та не вчилися у її навчальних закладах[41][42], тому «совкова» військова модель для Залужного є зовсім чужою[43]. Він як учасник бойових дій на сході України, позитивно ставиться до оновлення особового складу молодими людьми та відходу від радянських практик[41]. Одним з його перших кроків на посаді був дозвіл військовим на фронті відкривати вогонь у відповідь по окупантах без узгодження з вищим керівництвом і позбавлення необхідності військовим заповнювати зайві документи[44].
Щодо своїх пріоритетів на посаді головнокомандувача Валерій Залужний сказав[45]:
Загальний курс на реформування Збройних Сил України відповідно до принципів і стандартів НАТО залишається незворотним. І ключове тут — принципи. Зміни мають відбутися перш за все у світогляді і ставленні до людей. Я б хотів, щоб ви повернулися обличчям до людей, до своїх підлеглих. Моє ставлення до людей не змінювалося протягом всієї моєї служби. — Валерій Залужний після призначення на посаду Головнокомандувача. 31 липня 2021.
14 жовтня 2022 року Україна відзначила «День захисників і захисниць України», як повідомляє Укрінформ, головнокомандувач Збройних Сил України Валерій Залужний привітав захисників і захисниць зі святом і відзначив, що українці у лютому 2022 року витримали потужний ворожий удар і поховали міф про непереможність російської армії. Він сказав:
А тепер ми повертаємо своє. Ніхто і ніщо не зупинить нас. Ми обрали шлях воїнів і йдемо вперед. Весь світ захоплено і з надією дивиться на нас. — Валерій Залужний[46]
Як би важко нам не було, але вже точно не буде соромно. — Валерій Залужний[47]
Ми не маємо права перекласти цю війну на наших дітей. — Валерій Залужний[48]
Битва за кожне місто і село нашої країни варта окремої книги. Кожен військовий і цивільний. Хто чинив спротив окупанту, хто підтримує визволителів, вартий окремої розповіді. Ми пам'ятаємо усіх — і полеглих, і живих. — Валерій Залужний[49]
У квітні 2022 року видання Politico назвало Залужного «Залізним генералом», ця характеристика закріпилась за ним надалі. Видання також назвало його новим поколінням українських офіцерів, яке замінило радянську школу[50].
13 жовтня 2022 року журнал Time помістив портрет Валерія Залужного на обкладинці та відніс до 100 найвпливовіших людей планети[50].
9 листопада 2022 року в День української писемності та мови Валерій Залужний сказав:
Ціною життів кращих ми виборюємо право говорити рідною мовою, бути українцями, визначати своє майбутнє. Українська мова – це мова наших батьків і дітей. Мова нашої Перемоги — Валерій Залужний[51]
У жовтні 2022 року соціологічна група «Рейтинг», в межах проєкту «Народний ТОП», оприлюднила результати дослідження видатних українців усіх часів. Валерій Залужний посів десяте місце «Народного ТОПу», набравши 7,7 % голосів опитаних[52].
Нагороди та відзнаки
ред.Українські
ред.- Звання Герой України з врученням ордена «Золота Зірка» (8 лютого 2024) — за визначні особисті заслуги у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, самовіддане служіння Українському народові[53];
- Хрест бойових заслуг (6 травня 2022) — за визначні особисті заслуги у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, самовіддане служіння Українському народові та вірність військовій присязі[54];
- Орден Богдана Хмельницького III ступеня (12 грудня 2016) — за особисту мужність, самовідданість і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі[55];
- Відзнака «Іменна вогнепальна зброя» (26 липня 2023) — за визначні особисті заслуги в захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, зміцненні обороноздатності Української держави, зразкове виконання військового обов'язку, виявлені честь і доблесть[56];
- Почесний нагрудний знак Начальника Генерального штабу «За доблесну військову службу Батьківщині»;
- Відзнака Міністерства оборони України «Ветеран військової служби»;
- Почесний нагрудний знак Начальника Генерального штабу «За заслуги перед Збройними Силами України»;
- Почесний нагрудний знак Начальника Генерального штабу «За досягнення у військовій службі»;
- Нагрудний знак «Учасник АТО»;
- Всеукраїнська літературно-мистецька премія імені Братів Богдана та Левка Лепких (2022) — за створення боєздатної армії й ефективну оборону та звільнення окупованих територій України від московських загарбників[57][58];
- Орден святого великомученика Юрія Переможця (21 грудня 2022)[59];
- Лицарська почесна відзнака «Орден Звитяги» (2022)[60];
- Почесний громадянин Яворова (2023)[61].
Іноземні
ред.- Офіцерський хрест Ордену Хреста Витязя (6 липня 2023, Литва) — за надзвичайну мужність, стійкість і вірність обов'язку у боротьбі з найбільшим агресором 21 століття, терористичною Росією[62][63].
Особисте життя
ред.Дружина Олена, родина має дві доньки. Старша — військовослужбовиця. Молодша планує стати лікарем[64].
Вшанування
ред.- 28 травня 2022 року в Покрові Дніпропетровської області вулицю Горького перейменували на вулицю Валерія Залужного[65].
- 9 червня 2022 року в Старій Синяві вулицю Жукова перейменували на вулицю Генерала Залужного[66].
- 16 лютого 2023 року в Конотопі вулицю Тургенєва перейменували на вулицю Валерія Залужного[67].
- 7 липня 2023 року в Малині вулицю Ніни Сосніної перейменували на вулицю Валерія Залужного[68].
- 2 травня 2024 року, у Святошинському районі м. Києва, по вулиці Котельнікова 51, було створено мурал Валерія Залужного розміром понад 120 м². На створення муралу знадобилося 13 годин[69].
- 8 травня 2024 року рішенням Київради Валерія Залужного визнано почесним громадянином міста[70]. Депутатська фракція партії «Слуга народу» відмовилась голосувати за це рішення та в повному складі покинула зал засідань[70]. Як повідомив мер Києва Віталій Кличко[71],
столиця, рішенням Київради, висловила свою шану та повагу і нагородила званням «Почесний громадянин Києва» двох людей, які є справжніми моральними авторитетами для киян і всіх українців, — Ліну Костенко та Валерія Залужного.
Причиною відзначення Валерія Залужного стали «його особисті заслуги під час оборони столиці та в захисті державного суверенітету і свободи України.»[72][71]
Цікаві факти
ред.Цей розділ містить неупорядкований список різноманітних фактів[en] про предмет статті. |
- Згідно з інтерв'ю для The Washington Post, у 2019 році Залужного затримали в аеропорту Брюсселя, куди він прибув для участі в саміті НАТО. Приводом стало оголошення його в міжнародний розшук на запит російської федерації. Під час затримання представниками Інтерполу він встиг зателефонувати послу України в НАТО, який згодом владнав ситуацію[73][74].
- 15 листопада 2022 року Залужний отримав $1 млн спадку від Григорія Степанця. 5 січня 2023 року він переказав всі отримані гроші на спецрахунок[75]. НБУ для збору потреб Збройних Сил України[76][77][78].
Пісні про Валерія Залужного
ред.- У травні 2022 року музикант Oisho BTZ (Олесь Михайлович) записав пісню, присвячену Залужному, «Залужний мутить двіж»[79][80][81].
- 30 грудня 2022 року український гурт «Енджі Крейда» опублікував пісню «Залужний» (новорічна)[82].
- У червні 2023 року 7-річний Марко Муляр з татом створили пісню «Нас веде Залужний в бій»[83].
- Оркестр бригади «Холодний Яр» яскраво привітав головнокомандувача із 50-річчям піснею «Батько наш Залужний, ЗСУ сім’я»[84][85]
Галерея
ред.-
Валерій Залужний в урочистій частині засідання Верховної Ради України з нагоди Дня Української Державності
-
Валерій Залужний у заході з нагоди 90-х роковин Голодомору 1932-1933 років
Примітки
ред.- ↑ а б https://www.mil.gov.ua/en/ministry-of-defence-leader/lieutenant-general-valerii-zaluzhnyi.html
- ↑ Який позивний має Залужний: офіцер ЗСУ розкрив секрет. ТСН. Архів оригіналу за 29 листопада 2023. Процитовано 8 жовтня 2023.
Полковник ЗСУ Анатолій Штефан стверджує, що головнокомандувач ЗСУ Валерія Залужний має позивний "Волонтер".
- ↑ Time назвав сотню найвпливовіших людей 2022 року, серед них - Зеленський та Залужний. www.ukrinform.ua (укр.). Архів оригіналу за 29 травня 2022. Процитовано 29 травня 2022.
- ↑ The 100 Most Influential People of 2022. Time (англ.). Архів оригіналу за 29 травня 2022. Процитовано 29 травня 2022.
- ↑ Генерали перемоги. НВ називає 25 найвпливовіших українських військових [Архівовано 2022-12-30 у Wayback Machine.] // НВ. — 2022.
- ↑ Цікавими фактами з життя колишнього головнокомандувача ЗСУ Валерія Залужного поділився його брат Артур. // Автор: Андрій Кущенко. 22.08.2024
- ↑ Рина Лідницька (5 листопада 2010). Валерій Залужний: «Новоград-Волинський був колискою мрій і прагнень, Володимир-Волинський дав можливість втілити їх у життя…». zvyagel.com.ua. Звягель. Архів оригіналу за 1 березня 2018. Процитовано 1 березня 2018.
- ↑ Вiктор ДУДАР, «Експрес», липень 2010. Як військовий прокурор Західного регіону розміновував «поля і об'єкти народного господарства» та став «учасником бойових дій». Архів оригіналу за 17 лютого 2023. Процитовано 17 лютого 2023.
- ↑ У найбільшої військової частини у Волинській області новий командир!. blogs.korrespondent.net (рос.). Архів оригіналу за 23 січня 2022. Процитовано 11 серпня 2021.
- ↑ генерал-майор ЗАЛУЖНИЙ Валерій Федорович. www.zsu.gov.ua. Архів оригіналу за 25 серпня 2021. Процитовано 25 серпня 2021.
- ↑ «Хочемо відійти від написання бойових наказів зразка 1943 року. Від цих безглуздих доповідей біля карт» — командувач військ ОК «Північ» генерал-майор Валерій Залужний. Архів оригіналу за 11 квітня 2022. Процитовано 13 квітня 2022.
- ↑ а б Президент України підписав Указ «Про присвоєння військових звань». mil.gov.ua. 24 серпня 2017. Архів оригіналу за 28 липня 2021. Процитовано 27 липня 2021.
- ↑ Генерал Валерій Залужний. Що відомо про нового головнокомандувача ЗСУ. Архів оригіналу за 26 січня 2022. Процитовано 26 січня 2022.
- ↑ Брифінг начальника штабу — першого заступника Командувача об'єднаних сил генерал-майора Валерія Залужного. Офіційний вебсайт Міністерства оборони України. Архів оригіналу за 2 травня 2018. Процитовано 1 травня 2018.
- ↑ В ОК «Північ» новий командувач — генерал-майор Валерій Залужний. website=armyinform.com.ua. АрміяInform. Архів оригіналу за 11 грудня 2019. Процитовано 10 грудня 2019.
- ↑ Випускник Острозької академії Валерій Залужний став Головнокомандувачем ЗСУ. Архів оригіналу за 26 лютого 2022. Процитовано 18 березня 2022.
- ↑ Сфера оборони має функціонувати стабільно, скоординовано, з чіткою перспективою та без непорозумінь між керівниками – Глава держави. Міністерство оборони України. Архів оригіналу за 28 липня 2021. Процитовано 22 вересня 2021.
- ↑ Президент призначив головнокомандувачем ЗСУ Валерія Залужного. www.ukrinform.ua (укр.). Архів оригіналу за 27 липня 2021. Процитовано 22 вересня 2021.
- ↑ Указ Президента України № 320/2021. Офіційне інтернет-представництво Президента України (ua) . Архів оригіналу за 28 липня 2021. Процитовано 28 липня 2021.
- ↑ Хомчак іде з посади. Призначено нового головнокомандувача – ОП. Українська правда. Архів оригіналу за 27 липня 2021. Процитовано 27 липня 2021.
- ↑ Названо наступника Хомчака на посаді головнокомандувача ЗСУ. РБК-Украина (рос.). Архів оригіналу за 27 липня 2021. Процитовано 27 липня 2021.
- ↑ Указ Президента України № 325/2021. Офіційне інтернет-представництво Президента України (ua) . Архів оригіналу за 28 липня 2021. Процитовано 28 липня 2021.
- ↑ Simon Shuster and Vera Bergengruen.Inside the Ukrainian Counterstrike That Turned the Tide of the War [Архівовано 2022-10-18 у Wayback Machine.].Time.September 26, 2022.(англ.)
- ↑ Time назвав сотню найвпливовіших людей 2022 року, серед них - Зеленський та Залужний. web.archive.org. 29 травня 2022. Архів оригіналу за 29 травня 2022. Процитовано 6 вересня 2022.
- ↑ TIME100: The Most Influential People of 2022 | TIME. web.archive.org. 29 травня 2022. Архів оригіналу за 29 травня 2022. Процитовано 6 вересня 2022.
- ↑ Відомості про захист // Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти : офіційний сайт.
- ↑ Залужний захистив докторську дисертацію з права на засекречену тему. Українська правда (укр.). Архів оригіналу за 4 березня 2024. Процитовано 9 березня 2024.
- ↑ Указ Президента України від 8 лютого 2024 року № 59/2024 «Про звільнення В.Залужного з посади Головнокомандувача Збройних Сил України»
- ↑ Залужний став послом у Британії. РБК-Украина (укр.). Архів оригіналу за 18 липня 2024. Процитовано 18 липня 2024.
- ↑ Призначені та звільнені керівники ЗСУ станом на 11 лютого. censor.net. Процитовано 9 березня 2024.
- ↑ Коментар пресслужби МЗС щодо погодження Президентом України кандидатури Посла України в Сполученому Королівстві. МЗС України. Архів оригіналу за 9 березня 2024. Процитовано 9 березня 2024.
- ↑ Залужний став послом у Британії. РБК-Украина (укр.). Архів оригіналу за 18 липня 2024. Процитовано 18 липня 2024.
- ↑ Залужний отримав погодження від Британії щодо призначення на посаду посла. Архів оригіналу за 21 квітня 2024. Процитовано 21 квітня 2024.
- ↑ Указ Президента України від 8 травня 2024 року № 309/2024 "Про звільнення В.Залужного з військової служби". Архів оригіналу за 8 червня 2024. Процитовано 9 травня 2024.
- ↑ Залужного звільнили з військової служби, Зеленський підписав указ. 09.05.2024, 13:40. Архів оригіналу за 9 травня 2024. Процитовано 9 травня 2024.
- ↑ Указ Президента України від 9 травня 2024 року № 316/2024 "Про призначення В.Залужного Надзвичайним і Повноважним Послом України у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії". Архів оригіналу за 9 травня 2024. Процитовано 9 травня 2024.
- ↑ Залужний розпочав роботу на посаді посла України в Британії. РБК-Украина (укр.). Процитовано 18 липня 2024.
- ↑ Указ Президента України № 424/2021 «Про присвоєння військового звання». Архів оригіналу за 9 березня 2022. Процитовано 26 серпня 2021.
- ↑ Указ Президента України про присвоєння військового звання (Українська) . Архів оригіналу за 9 березня 2022. Процитовано 4 березня 2022.
- ↑ Хто такий новий головнокомандувач ЗСУ Валерій Залужний. Радіо Свобода (ua) . Архів оригіналу за 27 липня 2021. Процитовано 27 липня 2021.
- ↑ а б Генерал Валерій Залужний. Що відомо про нового головнокомандувача ЗСУ. Новини - BBC News Україна (ua) . Архів оригіналу за 26 січня 2022. Процитовано 27 липня 2021.
- ↑ Генерал Валерій Залужний: Я б проїхався по Красній площі на танку під українським прапором. Еспресо language=uk. 17 серпня 2022. Архів оригіналу за 20 вересня 2022. Процитовано 17 вересня 2022.
- ↑ Ніколи не думав, що стану генералом — яким був шлях Залужного до головнокомандувача ЗСУ та чому він увійде в історію. Вікна-новини (укр.). 27 липня 2022. Архів оригіналу за 20 вересня 2022. Процитовано 17 вересня 2022.
- ↑ Військовим в зоні ООС дозволили відповідати окупантам без узгодження з вищим керівництвом, — головнокомандувач ЗСУ Залужний. Еспресо — український погляд на світ! (ua) . Архів оригіналу за 26 січня 2022. Процитовано 29 вересня 2021.
- ↑ Новий головнокомандувач ЗСУ Залужний назвав свої пріоритети на цій посаді. Еспресо — український погляд на світ! (ua) . Архів оригіналу за 31 липня 2021. Процитовано 31 липня 2021.
- ↑ Залужний: Ми поховали міф про непереможність російської армії, а тепер повертаємо своє. [Архівовано 2024-08-14 у Wayback Machine.] Укрінформ. 15 жовтня 2022.
- ↑ Залужний звернувся до командирів: Людське життя — найвищий пріоритет [Архівовано 2024-08-14 у Wayback Machine.] // Укрінформ. — 2022. — 7 березня.
- ↑ https://twitter.com/CinC_AFU/status/1578083916296192000 [Архівовано 2023-10-27 у Wayback Machine.]] //
- ↑ Немає живого місця: показали, який вигляд має село Мощун після «русского мира» // Gazeta.ua. — 2022. — 24 квітня.
- ↑ а б Залізний генерал: ким став для України та світу Валерій Залужний. espreso.tv (укр.). Архів оригіналу за 10 лютого 2024. Процитовано 1 березня 2024.
- ↑ Ми кров’ю пишемо слова рідною мовою — Валерій Залужний [Архівовано 2022-12-24 у Wayback Machine.] // «АрміяInform»
- ↑ Народний ТОП: найвидатніші українці усіх часів. [Архівовано 2022-12-24 у Wayback Machine.] Соціологічна група «Рейтинг»
- ↑ Указ Президента України від 8 лютого 2024 року № 61/2024 «Про присвоєння В.Залужному звання Герой України»
- ↑ Указ Президента України від 6 травня 2022 року № 316/2022 «Про нагородження відзнакою Президента України "Хрест бойових заслуг"»
- ↑ Указ Президента України від 12 грудня 2016 року № 551/2016 «Про відзначення державними нагородами України з нагоди Дня Сухопутних військ України»
- ↑ Указ Президента України від 26 липня 2023 року № 453/2023 «Про нагородження В.Залужного відзнакою «Іменна вогнепальна зброя»»
- ↑ Головнокомандувач ЗСУ Валерій Залужний — лауреат Всеукраїнської премії ім. Братів Лепких [Архівовано 2022-11-09 у Wayback Machine.] // Свобода. — 2022. — 8 листопада.
- ↑ У Тернополі визначили лауреатів Всеукраїнської премії Братів Лепких за 2022 рік [Архівовано 2022-12-28 у Wayback Machine.] // Наш день. — 2022. — 27 грудня.
- ↑ О. Кравченко. Епіфаній вручив Залужному орден святого Юрія Переможця[недоступне посилання] // Lb.ua. — 2022. — 21 грудня
- ↑ Наказ № 1 нагородної комісії по «Ордену Звитяги» від 01.08.2022, ГС «Асоціація сприяння територіальній обороні України»
- ↑ Катерина Садловська (9 липня 2023). Валерій Залужний — почесний громадянин Яворова. Архів оригіналу за 9 липня 2023.
- ↑ LIETUVOS RESPUBLIKOS PREZIDENTAS DEKRETAS DĖL APDOVANOJIMO LIETUVOS VALSTYBĖS ORDINAIS IR MEDALIAIS. Архів оригіналу за 7 липня 2023. Процитовано 6 липня 2023.
- ↑ З нагоди Дня державності Литви – нагородження високопосадовців України. LRT (литовською) . 6 липня 2023. Архів оригіналу за 14 серпня 2024. Процитовано 6 липня 2023.
- ↑ Оксана Гейдор (1 листопада 2022). Головнокомандувач ЗСУ Валерій Залужний показав свою дочку. Главком. Архів оригіналу за 6 серпня 2023.
- ↑ Вулиці Бориса Джонсона та Бориса Мозолевського: у Покрові затвердили нові назви вулиць та провулків (ОНОВЛЕНО) - "Нове місто + ТВ". Нове місто + ТВ (рос.). 28 травня 2022. Архів оригіналу за 14 серпня 2024. Процитовано 31 травня 2022.
- ↑ У селищі на Хмельниччині назвали вулицю на честь Валерія Залужного. Укрінформ (укр.). Архів оригіналу за 14 серпня 2024. Процитовано 25 січня 2023.
- ↑ У Конотопі з’явилась вулиця Валерія Залужного. Свої назви змінили ще ряд вулиць + Список. Голос Конотопа. Архів оригіналу за 17 лютого 2023. Процитовано 17 лютого 2023.
- ↑ У Малині на Житомирщині перейменували вулицю на честь Валерія Залужного. Архів оригіналу за 29 листопада 2023. Процитовано 14 липня 2023.
- ↑ У Києві створили найбільший в Україні мурал Валерія Залужного. 02.05.2024, 21:00. Архів оригіналу за 2 травня 2024. Процитовано 2 травня 2024.
- ↑ а б Київрада визнала Залужного почесним громадянином: «Слуги народу» відмовились голосувати та вийшли із зали, сайт Цензор.нет, 08.05.2024 року
- ↑ а б Віталій Кличко, 8 травня 2024 року. Архів оригіналу за 9 травня 2024. Процитовано 9 травня 2024.
- ↑ Залужному та Костенко присвоїли звання почесних громадян Києва, — Кличко, сайт Цензор.нет, 08.05.2024 року.
- ↑ To defeat Russia, Ukraine’s top commander pushes to fight on his terms. The Washington Post (англ.). 14 липня 2023. Архів оригіналу за 14 липня 2023. Процитовано 14 липня 2023.
- ↑ Головнокомандувач ЗСУ розповів, як у 2019 році у Брюсселі його затримав Інтерпол. // Автор: Андрій Стець, 14.07.2023, 23:12. Архів оригіналу за 14 липня 2023. Процитовано 14 липня 2023.
- ↑ Національний банк відкрив спецрахунок для збору коштів на потреби армії (оновлено). Офіційне Інтернет-представництво Національного банку України (укр.). 1 березня 2022. Архів оригіналу за 25 січня 2023. Процитовано 25 січня 2023.
- ↑ Cooper, Helene; Schmitt, Eric (24 січня 2023). Russia-Ukraine War: The U.S. Plans to Send M1 Abrams Tanks to Ukraine, Officials Say. The New York Times (амер.). ISSN 0362-4331. Архів оригіналу за 24 січня 2023. Процитовано 25 січня 2023.
- ↑ Залужний отримав у спадок $1 млн та пожертвував його ЗСУ. Ліга.Новини (укр.). 24 січня 2023. Архів оригіналу за 24 січня 2023. Процитовано 25 січня 2023.
- ↑ Залужний отримав у спадок мільйон доларів і пожертвував їх на армію. Українська правда (укр.). Архів оригіналу за 25 січня 2023. Процитовано 25 січня 2023.
- ↑ «Залужний мутить двіж». Архів оригіналу за 24 червня 2022. Процитовано 24 червня 2022.
- ↑ Замок, Високий (3 травня 2022). «Залужний мутить двіж» — Високий Замок. wz.lviv.ua (uk-ua) . Процитовано 24 червня 2022.
- ↑ Франківський музикант Oisho BTZ висміяв недолугих окупантів у новій пісні "Друга армія у світі" | Західний Полюс (укр.). 16 березня 2022. Процитовано 24 червня 2022.
- ↑ Енджі Крейда — Залужний (новорічна) на YouTube // Енджі Крейда / Angy Kreyda. — 2022. — 30 грудня.
- ↑ Марко Муляр & Тато - Нас веде Залужний в бій (укр.), архів оригіналу за 5 червня 2023, процитовано 5 червня 2023
- ↑ "Батько наш Залужний, ЗСУ – сім'я": українські воїни зворушливо привітали "залізного генерала" з днем народження. Відео. Архів оригіналу за 22 лютого 2024. Процитовано 22 лютого 2024.
- ↑ Послухайте, як круто звучить: «Дасть наказ Залужний – будемо в москві!» (Відео). Архів оригіналу за 22 лютого 2024. Процитовано 22 лютого 2024.
Джерела
ред.- Перший нерадянський головнокомандувач: 10 приводів захоплюватися Залужним [Архівовано 2 травня 2022 у Wayback Machine.]// Главком — 2 травня 2022.
Посилання
ред.Зовнішні відеофайли | |
---|---|
Головнокомандувач ЗСУ Залужний: Хотів би проїхатися на танку по Арбату. Рандеву з Яніною Соколовою на YouTube // 5 канал. — 2021. — 4 вересня. | |
Валерій Залужний на Всеукраїнському форумі «Україна 30. Захисники» на YouTube // Конгрес місцевих та регіональних влад. — 2021. — 3 листопада. | |
«Війна змінила мою долю»: історія головнокомандувача ЗСУ Валерія Залужного. Таємниці війни на YouTube // 5 канал. — 2021. — 2 грудня. | |
Рік. За кадром. Генерал. Спецпроєкт Дмитра Комарова. Частина третя [Eng + Ru subtitles] на YouTube // Світ навиворіт. — 2023. — 12 травня. |
- Хто такий новий головнокомандувач ЗСУ Валерій Залужний [Архівовано 27 липня 2021 у Wayback Machine.] // Радіо Свобода, 27.7.2021
- «Кожен солдат для мене — особистість». Принципи нового головнокомандувача ЗСУ Валерія Залужного [Архівовано 2 вересня 2021 у Wayback Machine.] // Новинарня, 27 липня 2021
- Новий головнокомандувач ЗСУ Залужний: в зоні ООС «без свити, без попередження, без напрягу» [Архівовано 8 квітня 2022 у Wayback Machine.] // Фокус, 28 липня 2021
- Генерал Валерій Залужний. Що відомо про нового головнокомандувача ЗСУ. // BBC News, 27 липня 2021
Довідки
ред.- генерал Залужний Валерій Федорович [Архівовано 25 серпня 2021 у Wayback Machine.] // zsu.gov.ua
Інтерв'ю
ред.- Рина Лідницька (5 листопада 2010). Валерій Залужний: «Новоград-Волинський був колискою мрій і прагнень, Володимир-Волинський дав можливість втілити їх у життя…». zvyagel.com.ua. Звягель. Архів оригіналу за 1 березня 2018. Процитовано 1 березня 2018.
- Штупун, О. «Хочемо відійти від написання бойових наказів зразка 1943 року. Від цих безглуздих доповідей біля карт» — командувач військ ОК «Північ» генерал-майор Валерій Залужний [Архівовано 25 вересня 2021 у Wayback Machine.] // armyinform.com.ua, 15 лютого 2020
- Шкорко, Д. Валерій Залужний, головнокомандувач ЗСУ [Архівовано 8 квітня 2022 у Wayback Machine.] // Укрінформ, 17 січня 2022
- Ukraine's top soldier runs a different kind of army from Russia's. // The Economist, 15 грудня 2022(англ.)