Козел балеарський
Козел балеарський | ||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Реконструкція Myotragus balearicus в CosmoCaixa, Барселона
| ||||||||||||||||
Біологічна класифікація | ||||||||||||||||
| ||||||||||||||||
Myotragus balearicus Bate, 1909 | ||||||||||||||||
Посилання
| ||||||||||||||||
|
Козел балеарський (лат. Myotragus balearicus, від дав.-гр. μῦς — миша[1] и τράγος — козел) — вимерла жуйна парнокопитна тварина підродини козлові, що мешкала на території островів Мальорка і Менорка близько 3000 років до н. е. Цю тварину раніше іменували «чудернацьким козлом», проте, генетичний аналіз, проведений в університеті Помпеу-Фабра у Барселоні, показав, що Myotragus був більше споріднений з вівцями, ніж з козами[2]. Є монотипним видом роду Myotragus.
Опис
ред.Очі Балеарського козла були спрямовані не в сторони, як практично у всіх травоїдних ссавців, а вперед, даючи їм здатність стереоскопічного зору. На нижній щелепі розташовувалися два різці, як у гризунів і зайцеподібних. На верхній щелепі різців не було. Решта зубів були пристосовані для подрібнення рослинної їжі. Самці та самиці мали у верхній частині голови два дуже коротких роги. Можливо, ці роги були довші, маючи коротку кісткову основу і довгі роги-покриття, але екземплярів повних рогів не знайдено.
Балеарський козел був досить невеликого зросту (близько 50 сантиметрів у холці), і мав вагу від 50 до 70 кілограмів. Ноги коротше, у пропорційному відношенні, ніж в інших парнокопитних, що не робило Балеарського козла швидким. Однак це не було серйозним недоліком, оскільки на острові не було хижаків, за винятком деяких хижих птахів, від яких ці тварини, ймовірно, ховалися в рослинності. На плечах Балеарський козел мав виражений горб, в той час як спина прогиналася в нижній частині. На нозі, як і у багатьох парнокопитних, були по чотири пальці, з яких тільки два використовувалися для ходьби. Хвіст був досить довгий, у порівнянні з іншою частиною тіла.
Гіпотеза про пойкилотермію
ред.Існує гіпотеза, згідно з якою балеарські козли були холоднокровними тваринами. Палеонтологи, що дослідили кістки тварини, порівняли їх з кістками рептилій, що жили в цьому регіоні в той період. Вчені прийшли до висновку, що кістки цих тварин росли нерівномірно, як річні кільця дерев. Відповідно до гіпотези розвиток цих тварин відбувався стрибками як у рептилій, оскільки в інших ссавців кістки формуються рівномірно незалежно від умов навколишнього середовища[3].
Харчування
ред.Аналіз екскрементів Myotragus balearicus, вказує на те, що ця тварина живилася всіма видами чагарників та низькими гілками дерев, хоча вона мала особливу пристрасть до ендемічних балеарських чагарників. Порівняння скам'янілостей Майорки та Менорки доводять, що острови були покриті лісами до колонізації людини, і не існувало трав'янистих пасовищ помітного розміру. У цьому середовищі Myotragus balearicus міг би перебувати в однині або у невеликих групах[4].
Одомашнення
ред.У 1969 році було висловлено припущення, що були спроби одомашнення Myotragus[5], але на початок XXI сторіччя це припущення оскаржують[6].
Генеза
ред.Унікальні особливості Myotragus balearicus є наслідком тривалого процесу еволюції на островах (як приклад острівної карликовості). У цьому випадку кажани, як правило, зменшуються, тоді як гризуни та Lagomorpha збільшують свої розміри, як це відбулось з Hypnomys, гігантським сонцем, який мав спільний ареал з Myotragus balearicus. Такі види, як правило, втрачають страх до хижаків, через їхню відсутність на островах. Яскравим прикладом цього є втрата здатності бігу на високій швидкості, розвиток стереоскопічного бачення (що корисно для розрахунку відстані, але не для спостереження за хижаками) та пропорційне скорочення мозку[7]. Це також спостерігалося в Homo floresiensis, на острові Флорес, Індонезія.
Аналізи ДНК та найдавніших скам'янілостей (пліоцен 5,7 мільйона років тому) на острові Майорка (Myotragus pepgonellae) вказують на те, що Myotragus balearicus, не дивлячись на те, що вона зазвичай харчувалась чагарниками, початково живилися на пасовищах.
Найближчими спорідненими видами до Myotragus є вимерлий Nesogoral пліоцен—плейстоцен Сардинії, Gallogoral Франції (можливо материкового предка як Myotragus, так і Nesogoral), Ovis (сучасні вівці та муфлони) і гірські кози Центральної Азії.[8] Останній попередник, що є спільним для Myotragus і Nesogoral, потрапив до Майорки та Сардинії приблизно 6 мільйонів років тому, за часів Мессінської кризи, коли Гібралтар було закрито, а на місці Середземного моря було декілька гіперсолоних озер.[9] Пізніше відкриття проток та масований приплив солоної води відокремив популяції тварин, на новостворених середземноморських островах. У той же час, кліматичні зміни замінили рослинність субтропічного типу на нинішній середземноморський тип, змушуючи Myotragus еволюціонувати в її харчуванні та зубній формулі.
Myotragus спочатку колонізував острів Майорка. На Ібіці розвинулася дивна екосистема без наземних ссавців, в яких птахи та кажани були головними хребетними тваринами, тоді як на Менорці розвинувся велетенський кріль, який мав ту саму нішу, що Myotragus на Майорці[10]. За часів морської регресії, Майорка та Менорка були об'єднані, а Myotragus замінив велетенського кроля Менорки[11]. Обидва острови відокремлені знову на початку голоцену за часів наступної морської трансгресії.
Зникнення
ред.На початок XXI сторіччя існують дві версії причин зникнення даного виду: зміни клімату та винищення першими поселенцями Балеарських островів. Проведене нещодавно радіовуглецеве обстеження кісткових останків вказує на дату зникнення близько 3760 р. до н. е[12]. Хоча автори дослідження були впевнені у зв'язку даного зникнення з появою людей і навіть припускають спроби одомашнення козла[13], перші надійні матеріальні сліди людей на Балеарах датуються кількома століттями пізніше[14].
Галерея
ред.Примітки
ред.- ↑ Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon, μῦς. Архів оригіналу за 12 Березня 2017. Процитовано 27 Січня 2018.
- ↑ Lalueza-Fox, Carles; Castresana, Jose; Sampietro, Lourdes; Marquès-Bonet, Tomàs; Alcover, Josep Antoni; Bertranpetit, Jaume (6 грудня 2005). Molecular dating of caprines using ancient DNA sequences of Myotragus balearicus, an extinct endemic Balearic mammal. BMC Evolutionary Biology. Т. 5. с. 70. doi:10.1186/1471-2148-5-70. ISSN 1471-2148. PMC 1325260. PMID 16332256. Процитовано 16 січня 2024.
{{cite news}}
: Обслуговування CS1: Сторінки із непозначеним DOI з безкоштовним доступом (посилання) - ↑ Extinct goat was cold-blooded. Архів оригіналу за 6 Січня 2012. Процитовано 27 Січня 2018.
- ↑ Alcover та ін. (1999). The diet of Myotragus balearicus Bate 1909 (Artiodactyla: Caprinae), an extinct bovid from the Balearic Islands: evidence from coprolites. Biological Journal of the Linnean Society. 66 (1): 57—74. doi:10.1111/j.1095-8312.1999.tb01917.x.
- ↑ Alexandra Van Der Geer; George Lyras; John De Vos (2010). Evolution of Island Mammals: Adaptation and Extinction of Placental Mammals on Islands. Google Books: Wiley-Blackwell. с. 135. ISBN 1405190094.
- ↑ Damià Ramis; Pere Bover (2001). A Review of the Evidence for Domestication of Myotragus balearicus Bate 1909 (Artiodactyla, Caprinae) in the Balearic Islands. Journal of Archaeological Science. 28 (3): 265—282. doi:10.1006/jasc.2000.0548. Архів оригіналу за 24 Вересня 2015. Процитовано 27 Січня 2018.
- ↑ Köhler M.; Moyà-Solà S. (2004). Reduction of Brain and Sense Organs in the Fossil Insular Bovid Myotragus. Brain, Behavior and Evolution. 63 (3): 125—140. doi:10.1159/000076239. PMID 14726622.
- ↑ Lalueza-Fox та ін. (6 грудня 2005). Molecular dating of caprines using ancient DNA sequences of Myotragus balearicus, an extinct endemic Balearic mammal. BMC Evolutionary Biology. 5: 70. doi:10.1186/1471-2148-5-70. PMC 1325260. PMID 16332256.
{{cite journal}}
: Обслуговування CS1: Сторінки із непозначеним DOI з безкоштовним доступом (посилання) - ↑ Richard H. Madden (12 січня 2015). Hypsodonty in Mammals: Evolution, Geomorphology, and the Role of Earth Surface Processes. Google Books: Cambridge University Press. с. 159. ISBN 1107012937.
- ↑ Quintana, Josep; Kohler, Mike; Moya-Sola, Salvador (2011). Nuralagus rex, gen. et sp. nov., an endemic insular giant rabbit from the Neogene of Menorca. Journal of Vertebrate Paleontology. 31 (2): 231—240. doi:10.1080/02724634.2011.550367. Архів оригіналу за 15 Квітня 2020. Процитовано 23 жовтня 2013.
- ↑ Pere Bover; Josep Quintanab; Josep Antoni Alcover (2008). Three islands, three worlds: Paleogeography and evolution of the vertebrate fauna from the Balearic Islands. Quaternary International. 182 (1): 135—144. doi:10.1016/j.quaint.2007.06.039. Архів оригіналу за 24 Вересня 2015. Процитовано 28 Січня 2018.
- ↑ Cronologia de la desaparició de Myotragus Balearicus Bate 1909 a Menorca | Josep Antoni Alcover Tomàs — Academia.edu
- ↑ A review of the evidence for domestication of Myotragus balearicus Bate 1909 (Artiodactyla, Caprinae) in the Balearic Islands | Damià Ramis — Academia.edu
- ↑ The chronology of the first settlement of the Balearic Islands | Jaume Coll and Damià Ramis — Academia.edu