Альбрехт III (курфюрст Саксонії)
Альбрехт Бідний (1373, Віттенберг — не пізніше 12 листопада 1422 або 1422, Віттенберг) — 5-й курфюрст Саксонії у 1419—1422 роках (як Альбрехт I) та герцог Саксен-Віттенберг в 1419—1422 роках (як Альбрехт III).
Альбрехт Бідний | |
---|---|
нім. Albrecht | |
![]() | |
Народився | 1373[1] Віттенберг, Священна Римська імперія |
Помер | не пізніше 12 листопада 1422 або 1422 Віттенберг, Священна Римська імперія |
Діяльність | аристократ |
Титул | курфюрст Саксонії |
Посада | Prince-Elector of Saxonyd |
Термін | 1319—1422 роки |
Попередник | Рудольф III |
Наступник | Фрідріх I |
Рід | House of Ascania (Saxony-Wittenberg branch)d |
Батько | Венцель (курфюрст Саксонії)[2] |
Мати | Cecilia da Carrarad[2] |
Брати, сестри | Рудольф III (курфюрст Саксонії), Margaret of Saxe-Wittenbergd і Anna of Saxe-Wittenbergd |
У шлюбі з | Еуфімія Ельська і Еуфімія Ельська |
Автограф | ![]() |
![]() | |
Життєпис
ред.Походив з династії Асканіїв, саксен-віттенберзької гілки. Молодший син Венцеля I, курфюрста Саксонії, та Цецилії делла Каррара. Дата народження точна невідома, приблизно між 1375 та 1380 роками. У 1388 році помирає батько, владу успадкував старший брат Рудольф III, який взяв опіку над Альбрехтом.
1419 року після раптової смерті Рудольфа III успадкував курфюрство Саксонське і герцогство Саксен-Віттенберг. Країна йому дісталася економічно виснаженою війною. Міг дозволити собі обмежену кількість слуг. Тому він дістав прізвисько «Бідний». У 1420 пошлюбив представницю Сілезьких П'ястів, сподіваючись на гарний посаг.
У спробах збільшити доходи він 1421 року спробував відібрати у міста Віттенберг право стягування податків з ринків, що мало не призвело до повстання городян. Протистояння було вирішено при арбітражі Фрідріха I Гогенцоллерна, курфюрства Бранденбургу.
У 1422 році Альбрехт III з дружиною під час полювання зупинилися в будинку на хуторі Лохау поблизу Аннабургу. Вночі будинок несподівано загорівся, і курфюрсту з дружиною довелося рятуватися через вікно в самій білизні; кілька слуг загинуло у вогні. Курфюрст був настільки вражений тим, що трапилося, що через кілька днів помер у Віттенберзі. Його поховали у францисканській каплиці. Став останнім представником Саксен-Віттенберзьких Асканіїв.
Оскільки він не мав дітей, в 1423 році курфюрство було передано Фрідріху Веттіну, маркграфу Мейсену.
Родина
ред.Дружина — Офка, донька Конрада III П'яста, князя Олесницького.
Примітки
ред.- ↑ Deutsche Nationalbibliothek Record #136202993 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ а б Lundy D. R. The Peerage
Джерела
ред.- Heinrich Kühne: Die Askanier. Aus der Geschichte der sächsisch-askanischen Herzöge und Kurfürsten von Sachsen-Wittenberg (1180—1422). Drei Kastanien Verlag, Wittenberg 1999, ISBN 3933028140