Педро Антоніо де Аларкон
Педро Антоніо де Аларкон | ||||
---|---|---|---|---|
Pedro Antonio de Alarcón | ||||
![]() | ||||
Ім'я при народженні | Pedro Antonio Joaquín Melitón de Alarcón y Ariza | |||
Псевдонім | Pedro Antonio de Alarcón і Pedro A. de Alarcón | |||
Народився | 10 березня 1833 Гуадіс, Гранада, Андалусія, Іспанія[1][2] | |||
Помер | 19 липня 1891 (58 років) Мадрид, Іспанія[1][3] | |||
Поховання | Сан Густо[es] | |||
Громадянство | Іспанія | |||
Національність | іспанець | |||
Місце проживання | Гуадіс, Гранада, Мадрид | |||
Діяльність | прозаїк, поет, драматург | |||
Alma mater | Гранадський університет | |||
Мова творів | іспанська | |||
Напрямок | реалізм | |||
Жанр | роман, повість, оповідання, вірш, п'єса | |||
Magnum opus | Трикутний капелюх[es] | |||
Членство | Королівська академія іспанської мови | |||
Партія | Ліберальний союз[es] | |||
Автограф | ![]() | |||
| ||||
![]() | ||||
![]() | ||||
![]() |
Педро Антоніо Хоакін Мелітон де Аларкон-і-Аріса (ісп. Pedro Antonio Joaquín Melitón de Alarcón y Ariza; 10 березня 1833 — 19 липня 1891) — іспанський письменник, академік Королівської академії іспанської мови (з 1877). Один із засновників критичного реалізму в іспанській літературі.
Життєпис
ред.Народився в дворянській родині, яка втратила статки внаслідок війни за незалежність (1808—1814).
Навчався в семінарії Сан-Торквато в Гуадісі, де у 1847 здобув ступінь бакалавра. Того ж року відвідував лекції з права в Гранадському університеті, але через матеріальну скруту був змушений у січні 1848 повернутися до семінарії, де вивчав теологію. Під час навчання у семінарії почав писати оповідання та п'єси.
У 1853 залишив семінарію заради літературної творчості та переїхав до Мадрида. Наступного року Аларкон став співзасновником газет «Відлуння Заходу» (ісп. El Eco de Occidente) в Кадісі (де, зокрема, брав участь у повстанні) та «Батіг» (ісп. El Látigo) в Мадриді.
Член політичної партії «Ліберальний союз»[es] (від 1856).
У 1859 як солдат-доброволець вирушив на війну до Марокко.
Протягом 1860—1862 подорожував Італією та Францією.
Упродовж наступних років присвятив себе політиці. У 1863 заснував газету «Політика» (ісп. La Política)(«La Política»). Неодноразово обирався депутатом від Гуадіса (1864, 1865, 1871, 1872) та Гранади (1869). Був сенатором від Гранади (1876, 1877). У 1869 Аларкона було призначено повноважним послом Іспанії в Швеції та Норвегії. Однак він відмовився від посади заради депутатства в Установчих кортесах[es]. Його підпис стоїть під прийнятою Установчими кортесами Конституцією 1869[es]. У 1875—1881 обіймав посаду члена Державної ради Іспанії[es].
У 1877 Аларкона було обрано академіком Королівської академії іспанської мови. Вступна промова обраного академіка називалася «Про мораль у мистецтві».
В останні роки життя відійшов від політики, займався літературною творчістю.
Творчість
ред.Починаючи з 1855 Аларкон активно публікував статті політичного та літературного змісту в журналах та газетах. Перша драматична п'єса «Блудний син» (ісп. El hijo prodigo, 1857) була схвально прийнята публікою (на відміну від реакції театральних критиків).
Оповідь про війну в Марокко лягла в основу «Щоденника свідка африканської війни» (ісп. Diario de un testigo de la guerra de África, 1959), що мав успіх у читачів (наклад першого видання сягав 50 тисяч примірників). Враження від мандрівок Європою опубліковано в книгах «З Мадрида до Неаполю» (ісп. De Madrid a Nápoles, 1861), «Альпухарра» (ісп. La Alpujarra, 1873), «Подорожі Іспанією» (ісп. Viajes por España, 1883).
Творча манера письменника зазнала еволюції від жанру хроніки до роману. Завдяки майстерності яскраво змальовувати події та органічному поєднанню щоденних нотаток із історичною ремінісценцією, його щоденники та дорожні нотатки належать до самостійного літературного жанру.
Найбільшого визнання принесла повість «Трикутний капелюх» (ісп. El sombrero de tres picos, 1874), присвячена життю іспанського суспільства початку ХІХ століття, сповнена демократичного пафосу, народного гумору та іспанського колориту. Автор використав класичний сюжет народного романсу, наслідуючи класиків.
У релігійно-філософському романі «Скандал» (ісп. El escandalo, 1875) автор захищає традиційні цінності іспанців. Цей твір став одним зі зразків реалістичного роману.
Серед літературної спадщини Аларкона:
- романи «Дитина з кулькою» (ісп. El Nino de la bola, 1880), «Блудниця» (ісп. La prodiga, 1883);
- збірки оповідань: «Маленькі національні історії» (ісп. Historietas nacionales, 1881), «Любовні оповідання» (ісп. Cuentos amatorios, 1881); «Неймовірні оповідання» (ісп. Narraciones inverosimiles, 1882);
- збірка ліричних творів «Серйозні та гумористичні вірші» (ісп. Poesias serias y humoristicas, 1870);
- збірка критичніх етюдів «Все, що було» (ісп. Cosas que fueron, 1871).
Підсумком творчості Аларкона стала «Історія моїх книг» (ісп. Historia de mis libros, 1883) — своєрідна книга-рекомендація для правильного тлумачення іншими його творів.
Твори
ред.Романи та повісті
ред.- Фінал Норми (ісп. El final de Norma, 1855)
- Трикутний капелюх (ісп. El sombrero de tres picos, 1874)
- Скандал (ісп. El escándalo, 1875)
- Немовля з кулею (ісп. El niño de la bola, 1880)
- Капітан Венено (ісп. El capitán Veneno, 1881)
- Блудниця (ісп. La pródiga, 1882)
Збірки оповідань
ред.
|
|
|
П'єси
ред.- Блудний син (ісп. El hijo prodigo, 1957)
Поезія
ред.- Серйозні та гумористичні вірші (ісп. Poesias serias y humoristicas, 1870)
Подорожні нотатки
ред.- Щоденник свідка африканської війни (ісп. Diario de un testigo de la guerra de África, 1959)
- З Мадрида до Неаполю (ісп. De Madrid a Nápoles, 1861)
- Альпухарра (ісп. La Alpujarra, 1873)
- Подорожі Іспанією (ісп. Viajes por España, 1883)
Збірки статей
ред.- Все, що було (ісп. Cosas que fueron, 1871)
Інші праці
ред.Видання українською
ред.- Педро Антоніо де Аларкон. Друг смерті: Фантастична повість. — Тернопіль, 1929. — 80 с. Переклад здійснив В. Олан.
- Педро Антоніо де Аларкон. Трикутний капелюх: Вірогідна історія про подію, оспівану в романсах і описану тут без жодних прикрас. — Київ : Державне видавництво художньої літератури, 1958. — 79 с. Переклад здійснили Л. Добрянська та Л. Колесник.
- Педро Антоніо де Аларкон. Трикутний капелюх: Повість та оповідання. — Київ : Дніпро, 1983. — 175 с. — (Вершини світового письменства (том 45)) — 65000 прим. До збірки увійшла повість «Трикутний капелюх» та 10 оповідань (Офранцужений; Алькальд-вугляр; Ангел-охоронець; Квитанційна книжка; Розмова в Альгамбрі; Два поняття про славу; Чому вона білява?; Гарний улов; Тік-так…; Оповідання з життя). Усі переклади здійснила Женев'єва Конєва.
- Педро Антоніо де Аларкон. Офранцужений // — Київ : Веселка, 1991. — С. 222-231. — 115000 прим. — ISBN 5-301-00863-3. Переклад здійснила Женев'єва Конєва.
Твори Аларкона в музиці
ред.За мотивами повісті «Трикутний капелюх» у 1896 австрійський композитор Гуго Вольф створив оперу «Суддя» (нім. Der Corregidor), а у 1919 іспанський композитор Мануель де Фалья створив однойменний балет.
Екранізації
ред.- Трикутний капелюх:
- Il cappello a tre punte (1935)
- Three Cornered Hat (1935)
- El sombrero de tres picos (1944)
- Revenge with Music (1951) (епізод телешоу «Musical Comedy Time»)
- La pícara molinera (1955)
- La bella mugnaia (1955)
- Akai jinbaori (1959)
- Trorogi sesir (1964)
- Der Dreispitz (1967)
- Trírohý klobouk (1971)
- Le tricorne (1972)
- Дитина з кулькою:
- Капітан Венено:
- Скандал:
- Блудниця:
Примітки
ред.- ↑ а б Deutsche Nationalbibliothek Record #118869302 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ Штейн А. Л. Аларкон // Краткая литературная энциклопедия — Москва: Советская энциклопедия, 1962. — Т. 1.
- ↑ а б в Roux P. d. Nouveau Dictionnaire des œuvres de tous les temps et tous les pays — 2 — Éditions Robert Laffont, 1994. — Vol. 1. — P. 39. — ISBN 978-2-221-06888-5
- ↑ а б Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
Джерела
ред.- М.І. Жердинівська. Аларкон, Педро Антоніо де // Велика українська енциклопедія. Архівовано з джерела 25 лютого 2022. Процитовано 22 березня 2022.
- О. Олексієнко. Педро Антоніо де Аларкон (вступна стаття) // Педро Антоніо де Аларкон. Трикутний капелюх: Повість та оповідання / З ісп. перекл. Ж. Конєва. — Київ : Дніпро, 1983. — С. 5-20. — (Вершини світового письменства).
- М.І. Жердинівська. Аларкон (Alarcon) Педро Антоніо де // Українська літературна енциклопедія. — Київ : Головна редакція Української радянської енциклопедії, 1988. — Т. 1. — С. 38. — ISBN 5-88500-003-4.
- А.Л. Штейн. Аларкон (Alarcon), Педро Антонио де // Краткая литературная энциклопедия. — Москва : Советская энциклопедия, 1962. — Т. 1. — С. 131. (рос.)
- Педро Антоніо де Аларкон в Internet Movie Database (англ.)