Користувач:Віка Суднік/Чернетка
![]() | Ця сторінка користувача в процесі редагування певний час. Будь ласка, не редагуйте її, бо Ваші зміни можуть бути втрачені. Якщо ця сторінка не редагувалася кілька днів, будь ласка, приберіть цей шаблон. Це повідомлення призначене для уникнення конфліктів редагування. Останнє редагування зробив користувач Віка Суднік (внесок, журнали) о 09:58 UTC (2314593 хвилини тому). |
Ця стаття містить правописні, лексичні, граматичні, стилістичні або інші мовні помилки, які треба виправити. (березень 2020) |
Карл Шлезінгер | |
---|---|
англ. Carl Schlesinger | |
Народився | 19 січня 1889 Будапешт, Угорщина |
Помер | 12 березня 1938 (49 років) Відень, Австрія |
Громадянство | Австрія |
Діяльність | економіст, банкір |
Карл Шлезінгер(англ.Carl Schlesinger,19 січня 1889,Відень-12 березня 1938)-австрійський економіст, банкір.У книзі «Теорія грошей і кредиту»(The theory of money and credit,1914)він широко використовував просту математику, нечасту в той час в німецькій економічній писемності, особливо в галузі грошової теорії.
Біографія
ред.Народився Карл Шлезінгер 19 січня 1889 р. у Будапешті(Угорщина). Єврейське походження, син банкіра та фінансиста Майкла С., онук банкіра Зигмунда Голда (1831—1919), виникл як молода людина зі своєю роботою над «Теорією грошової та кредитної економіки».
Багатий фінансист і член багатьох промислових та фінансових рад, Шлезінгер був одним з небагатьох важливих сучасних економістів-теоретиків, які не входили до академічного світу, він ніколи не займав академічну посаду, але був активним і шанованим членом Віденського економічного товариства. Хоча його внесок у економіку був високо оцінений у Відні, його важлива рання робота 1914 р. «Теорія грошей і кредиту» була недоступною під час переїзду туди; його прямий вплив на віденську валютну теорію був меншим, ніж можна було очікувати.
У своїй книзі 1914 р. Шлезінгер широко використовував просту математику, нечасту в той час в німецькій економічній писемності, особливо в галузі грошової теорії. Його інтерес до математики змусив його взяти інструктаж від А. Уолда в 1930-х роках; він врешті запропонував Вальду проблему, що стосується виробничих рівнянь Валраса. Ця проблема стосувалася модифікації Шлезінгера системи рівнянь Вальраса — Касселя, вводячи поняття, що всі фактори виробництва — не лише дефіцитні, — повинні враховуватися, і те, чи є фактор дефіцитним або вільним, залежить від функцій попиту. Це призвело до відомого твору Вальда про рішучість валразійської системи (Шлезінгер визнавав, що Зейтен раніше пропонував подібну модифікацію, проте, не відстежуючи цього питання). Ці проблеми обговорювались у математичному колоквіуті Карла Менгера. Постійне та стимулююче керівництво Менгера. Шлезінгер також сприяв роботі Менгера над теорією прибутку.
Теорія грошей і управління кредитами Шлезінгера зробила його єдиним безпосереднім послідовником Валрас, окрім Вікселла, просунути теорію грошей Вальраса. Шлезінгер підкреслив, що крім опосередкованої корисності грошей, отриманих від її здатності в кінцевому рахунку забезпечувати бажані споживчі товари, залишки грошових коштів також мають пряму корисність. Він запровадив імовірнісний підхід до грошової теорії, розмежувавши фіксовану та невизначену терміни виплати у майбутньому; перші не пропонують іншого вибору, в той час як останні дозволяють людині максимально використовувати корисність, вибираючи належним чином між зберіганням готівки та придбанням товарів. Далі він показав, що якщо кількість транзакцій збільшується, можна економити відносний розмір залишків грошових коштів, хоча це не буде так, якщо збільшуватиметься лише величина транзакцій. Шлезінгер вивів рівняння надлишкового попиту на гроші, яке практично ідентично тому, яке зазвичай приписується Кейнсу. Він також був, мабуть, першим, хто розробив поняття рівноважної ставки відсотка.
Шлезінгер був одним з перших економістів, які виклали теорію паритету купівельної спроможності. У своїй памфлеті про зміни вартості грошей (1916 р.) Він заявив, що теорія про те, що паритет валюти країни визначається коефіцієнтом внутрішніх та закордонних загальних рівнів цін. Врівноважений курс обміну може бути змінений лише в тому випадку, якщо іноземні запозичення використовуються для зменшення заборгованості банку, який випускає емісію.
У 1931 р. Шлезінгер опублікував тривалий огляд Bankpolitik Ф. Сомарі, в якому він представив детальний математичний аналіз теорії створення кредитів комерційними банками, включивши цю теорію до загального процесу обігу. Припускаючи, що є n рівних банків, що депозити потребують певного резерву грошових коштів, і що кожна особа платить частково готівкою, а частково чеком, Шлезінгер проаналізував ефекти впровадження нових металевих або нових банкнот у систему. слід, поки не буде досягнуто рівноваги та виведені формули для боржників, кредиторів та системи в цілому. Він також розглядав потік чеків назад до їх початкової точки. Кілька його обмежувальних припущень можна послабити, але весь підхід є ранньою моделлю для ретельного, суворого аналізу грошових операцій.
Помер у Відні 12 березня 1938 р.(самогубство).
Внесок в економіку
ред.Найбільш вагомий внесок Шлезінгера був у монетарну теорію, але ця робота була широко занедбаною, що змусило Шумпетера зауважити, що «в нашій галузі першокласна робота не є ні необхідною, ні достатньою умовою успіху» (1954). Однак останнім часом йому було надано більше кредитів, особливо В. Вагнера та Д. Патінкіна. На додаток до його аналітичного внеску до численних дискусій про теорію капіталу, бізнес-цикли та загальну теорію рівноваги, що проводилисьдо численних дискусій про теорію капіталу, ділових циклів та загальної теорії рівноваги, проведених серед економістів у Відні — часто в непарні години в кав'ярнях — Шлезінгер мав важливі економічні уявлення, в яких його великий досвід фінансиста і адміністратора забезпечив цінну противагу його теоретичний аналіз. Таким чином, його значний вплив на віденську економіку був набагато більшим, ніж це може свідчити кілька його публікацій.
Праці
ред.- «Теорія грошової та кредитної економіки», (нім. Theorie der Geld-und Kreditwirtschaft),19114 р.
- «Основні принципи грошової економіки»,(нім. Basic Principles of the Money Economy),1914 р.
- «Зміни вартості грошей на війні»,(нім. Die Veranderungen des Geldwertes im Kriege),1916 р.
- «"Енігма" французької золотої політики»,(нім. Das “Rätsel” der französischen Goldpolitik),1931 р.
- Вклад до «Коментарів законів про доходи» Менгера,(нім. Ein Beitrag zu Mengers “Bemerkungen zu den Ertragsgesetzen),1936 р.
Бібліографія
ред.- Елліс, Говард С. 1934р., Німецька валютна теорія 1905-1933рр.
- Марджет, Артур В. 1931р. Леон Уолрас та "Підхід до балансу грошових коштів" до проблеми вартості грошей. Журнал політичної економії 39: 569-600.
- Патінкін , Дон 1956р. Гроші , відсотки та ціни: інтеграція теорії грошових коштів та цінностей. 2-ге видання Нью-Йорк: Харпер.
- Шумпер, Джозеф А. 196р. Історія економічного аналізу. За редакцією Е.Б. Шумпетера. Нью-Йорк: Осфордський університет.
- Вагнер, Валентин Ф. 1937р. Історія кредитної теорії: Догменхритський рахунок. Відень: Спрінгер.
Посилання
ред.Джерела
ред.- Theorie der Geld- und Kreditwirtschaft, 1914; Die Veränderungen des Geldwertes im Kriege, in: Z. für Volkswirtschaft, Sozialpolitik und Verwaltung 25, 1916; Über die Produktionsgleichungen der ökonom. Wertlehre, in: Ergebnisse eines mathemat. Kolloquiums, hrsg. von K. Menger, 6, 1935; zahlreiche Beitrr. in Fachz.
- N. Fr. Pr. vom 13. 3. 1938; E. R. Weintraub, in: Journal of Economic Literature 21, 1983, bes. S. 9ff.; Enc. Jud.; V. F. Wagner, Geschichte der Kredittheorien, 1937, s. Reg.; D. Patinkin, Money, Interest and Prices, 2. Aufl. 1965; International enc. of the social sciences, hrsg. von D. L. Sills, 14, 1968; K. Menger, in: Carl Menger and the Austrian School of Economics, hrsg. von J. R. Hicks und W. Weber, 1973, S. 47ff.; K. Nagatani, Monetary Theory, 1978; Vertriebene Vernunft 1–2, hrsg. von F. Stadler, 1987–88, s. Reg.; The New Palgrave, A Dictionary of Economics, 1987; Mitt. A. Lenard, Bloomington, Ind., USA.