Затула Дмитро Григорович
Затула Дмитро Григорович | |
---|---|
![]() | |
Народився | 11 лютого 1923 хутір Баба, тепер Шевченківського району Харківської області |
Помер | 9 червня 1987 (64 роки) Київ |
Країна | ![]() |
Національність | українець |
Діяльність | фармаколог |
Alma mater | Харківський державний університет |
Галузь | онкологія мікробіологія |
Заклад | ХНУ ім. В. Н. Каразіна |
Посада | директор Інституту мікробіології й вірусології імені Д. К. Заболотного АН УРСР в 1970-77, директор Інституту проблем онкології ім. Р. Є. Кавецького АН УРСР у 1977-87 роках |
Вчене звання | професор |
Науковий ступінь | доктор біологічних наук |
Членство | НАНУ |
Нагороди |
Дмитро́ Григо́рович Зату́ла (11 лютого 1923, хутір Баба, тепер Шевченківського району Харківської області — 9 червня 1987, Київ) — український науковець-фармацевт, доктор біологічних наук, член-кореспондент АН УРСР.
Життєпис
ред.Народився у селянській родині. У 1940—1942 роках навчався в Харківській авіаційній школі. Учасник німецько-радянської війни, як військовий льотчик здійснив 270 бойових вильотів. Нагороджений чотирма військовими орденами й медалями.
1952 року закінчив біологічний факультет Харківського державного університету, працював молодшим науковим співробітником Харківського рентген-радіологічного інституту.
У 1953—1963 роках — науковий співробітник, старший науковий співробітник в Київському інституті епідеміології й мікробіології МОЗ УРСР. Член КПРС з 1957 року.
У 1963—1970 роках — в апараті ЦК КПУ.
Доктор біологічних наук — 1970, член-кореспондент АН УРСР — 1973, завідувач відділу природних протипухлинних речовин.
У 1970 році — заступник, а у 1970—1977 роках — директор Інституту мікробіології й вірусології імені Д. К. Заболотного АН УРСР.
Директор Інституту проблем онкології ім. Р. Є. Кавецького АН УРСР у 1977—1987 роках.
Першим показав дійсну можливість використання антигенів виділеного ним мікробного штаму для діагностики онкологічних захворювань; обґрунтував принципи пошуків модуляторів протипухлинного імунітету; створив специфічну протипухлинну вакцину, скеровану на запобігання рецидивам і метастазам у радикально оперованих хворих на рак.
Автор більше 200 наукових праць, 7 монографій, 5 винаходів, підготував 10 кандидатів наук.
Помер від важкої мієломної хвороби 9 червня 1987 року, в останні роки життя був прикований до ліжка[1]. Похований разом з родиною на Байковому кладовищі (ділянка № 50, 50°25′17″ пн. ш. 30°30′21″ сх. д. / 50.4215750° пн. ш. 30.5059556° сх. д.).
Премії та нагороди
ред.- два ордени Вітчизняної війни 2-го ст.
- Орден Червоної Зірки
- Орден Дружби народів
- орден «Партизанська зірка» (Югославія)
- лауреат премії імені Д. К. Заболотного 1986 року.
Література
ред.- Член-кореспондент НАН України Дмитро Григорович Затула: спогади колег, друзів, учнів / Нац. акад. наук України, Ін-т експерим. патології, онкології і радіобіології ім. Р. Є. Кавецького ; К. : ДІА, 2008. — 80 c. (Серія «Пам'яті видатних вчених онкологів України»). ISBN 978-966-8311-38-3
Примітки
ред.Витоки
ред.- Фармацевтична енциклопедія [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
- Затула[недоступне посилання] (англ.)[недоступне посилання з липня 2019]