The National Anthem (пісня)
«The National Anthem» — пісня англійського рок-гурту Radiohead, випущена на їхньому четвертому альбомі Kid A (2000). Пісня прив'язана до повторюваного басового рифу і розвивається в джазовому напрямку.
«The National Anthem» | ||||
---|---|---|---|---|
![]() | ||||
Пісня Radiohead | ||||
з альбому 'Kid A' | ||||
Випущено | 2000 | |||
Записано | 1997-2000 | |||
Жанр | Джаз-рок, фрі-джаз, фанк, артрок | |||
Тривалість | 5:51 | |||
Лейбл | Parlophone, Capitol | |||
Автор слів | Radiohead | |||
Продюсер | Найджел Ґодріч | |||
Композитор | Radiohead | |||
| ||||
Запис
ред.Вокаліст Radiohead Том Йорк написав басову партію «National Anthem», коли йому було 16 років.[1] Наприкінці 1997 року Radiohead записали барабани та бас для цієї пісні, маючи намір використати її як бі-сайд для свого третього альбому OK Computer (1997). Натомість вони зберегли її для наступного альбому, Kid A (2000).[2][3]
Radiohead повернулися до «The National Anthem» в середині 1999 року під час запису в Глостерширі.[3] Йорк грав на бас-гітарі,[2] а його вокал був оброблений кільцевим модулятором.[4] Джонні Ґрінвуд додав хвилі Мартено і семпли звуків з радіостанцій.[2] Гітарист Ед О'Браєн сказав: «Це дуже недисциплінований спосіб запису … Ви додаєте щось до рагу — так само, як і відкидаєте щось — а потім повертаєтеся до пісні зі свіжими вухами».[2]
У листопаді 1999 року[3] Radiohead записали духову секцію, натхненну «організованим хаосом» з Town Hall Concert джазового музиканта Чарльза Мінгуса. Йорк і Ґрінвуд наказали музикантам звучати як «автомобільний трафік». За словами Йорка, під час диригування він так часто підстрибував, що зламав ногу[5]: «Коли ми працювали в студії, у нас був такий жарт: 'Просто дмухай. Просто дмухай, просто дмухай, просто дмухай'».[6]
Раннє демо «The National Anthem» увійшло до спеціального видання 2017 року перевидання OK Computer OKNOTOK 1997 2017.[7]
Композиція
ред.Йорк сказав, що Radiohead намагалися передати відчуття розлючених людей, які опинилися в пастці в ліфті або в пробці.[8] MTV описав секцію фрі-джазу як «духовий оркестр, що йде маршем в цегляну стіну».[6] Саймон Рейнольдс зі Spin писав, що це був «дивний, захоплюючий вибух музики космічного шосе», який поєднав джаз з піснею гурту Hawkwind «Silver Machine» і піснею гурту Can «Mother Sky».[9] Кем Ліндсі з Exclaim! писав, що пісня є «радикальним джаз-роковим ф'южном».[10] Девід Фріке з Rolling Stone назвав пісню «хрустким фанком».[11]
Відгуки критиків
ред.Багатьом критикам не сподобалися джазові елементи. У своїй рецензії на Kid A для New Yorker письменник Нік Горнбі описав «The National Anthem» як «неприємне фрі-джазове тренування, з дисонуючою секцією валторн над вивченою грубою басовою лінією».[12] Марк Бомонт писав, що «джазові валторни вільної форми» видають «Мінгуса у сушарці для білизни».[13] Лоррейн Алі, пишучи для Newsweek, описала пісню як «дратівливе нагромадження писклявих інструментів».[14] Роб Шеффілд з Rolling Stone сказав, що секція валторн «була банальним арт-роковим кліше, яке занадто сильно старалося заради занадто очевидного трюку».[15] Йорк описав зустріч з фанатом, який сказав йому, що не може зрозуміти валторн; Йорк зробив висновок, що деякі слухачі не хотіли чути такий гнівний звук на записі.[8]
Адам Даунер з Sputnikmusic сказав, що «до кінця пісні ви в захваті від такого джем-сейшену» і назвав її «рекомендованим треком».[16] Шивон Кейн з The Irish Times написала, що вона «відображає світогляд Radiohead, з цими гітарами і виразним голосом Йорка, з усім інтелектом і глибокими емоціями».[17] Кем Ліндсі з Exclaim! назвав цю пісню найвидатнішим треком на альбомі Kid A.[10]
Рецензуючи демо-версію, випущену на OKNOTOK 1997 2017, Record Collector писав, що пісня «дуже легко могла б нагадувати один з останніх треків U2, обраний для саундтреку роликів Goal of the Month… Те, що Radiohead вистачило самосвідомості втриматися на ній, а не піти на поводу у драйвового часу, так багато говорить про їхній інтуїтивний добрий смак і тривалий успіх, який вона їм принесе».[7]
Виконання наживо
ред.Radiohead виконували «The National Anthem» з духовою секцією під час своїх виступів у Нью-Йорку у 2000 році (один з них був на записі Radiohead для Saturday Night Live), у Лондоні у 2001 році для програми BBC Later with Jools Holland, під час концерту у Парижі у 2001 році, а також у програмі The Colbert Report у 2011 році.[18]
Персоналії
ред.Radiohead
ред.Продакшн
ред.- Найджел Ґодріч – продюсування, звукорежисер, зведення
- Жерар Наварро – асистент, додатковий звукорежисер
- Грем Стюарт – додатковий звукорежисер
Додаткові музиканти
ред.- Генрі Бінс – ритм-семплінг
- Енді Буш — труба
- Енді Гамільтон — тенор саксофон
- Steve Hamilton — alto saxophone
- Стен Гаррісон — баритон саксофон
- Мартін Хетевей — саксофон альт
- Ліам Керкман — тромбон
- Майк Кірсі — басовий тромбон
- Марк Локхарт — тенор саксофон
Примітки
ред.- ↑ Fricke, David (2 August 2001). Making Music That Matters. Rolling Stone. Архів оригіналу за 20 April 2006. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ а б в г Nic, Harcourt (12 October 2000). Radiohead – Morning Becomes Eclectic. Morning Becomes Eclectic (Інтерв'ю). Jonny and Colin Greenwood. KCRW.
- ↑ а б в Swenson, Kylee (January 2001). A Spy In the House of Music: Radiohead's Ed O'Brien Discusses Sonic Espionage. MC2 Magazine: 44—47. Архів оригіналу за 29 November 2014. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ Swenson, Kylee (January 2001). A Spy In the House of Music: Radiohead's Ed O'Brien Discusses Sonic Espionage. MC2 Magazine: 44—47. Архів оригіналу за 29 November 2014. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ Zoric, Lauren (1 October 2000). Fitter, Happier, More Productive. Juice Magazine. Архів оригіналу за 9 March 2016. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ а б Loder, Kurt (1 October 2001). Radiohead: Ice Age Coming. MTV. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ а б Atkins, Jamie (22 June 2017). OK Computer – OKNOTOK 1997-2017. Record Collector. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ а б Pettigrew, Jason (September 2001). How to reinvent completely. Alternative Press (158).
- ↑ Reynolds, Simon (2 October 2000). Classic Reviews: Radiohead, 'Kid A'. Spin. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ а б Lindsay, Cam (1 November 2000). Radiohead - Kid A review. Exclaim!. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ Fricke, David (12 October 2000). Kid A. Rolling Stone. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ Hornby, Nick (30 October 2000). Beyond the Pale. The New York. с. 106. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ Beaumont, Mark (11 October 2010). Radiohead's Kid A: Still Not Much Cop. The Guardian. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ Ali, Lorraine (5 November 2016). Radiohead, 'Kid A': Newsweek's Original Album Review. Newsweek. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ Sheffield, Rob (2 October 2015). How Radiohead Shocked the World: A 15th-Anniversary Salute to 'Kid A'. Rolling Stone. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ Downer, Adam (27 February 2006). Radiohead - Kid A (album review). Sputnikmusic. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ Kane, Siobhan (20 June 2016). Radiohead live review: an exploration of their musical universe. The Irish Times. Процитовано 5 грудня 2023.
- ↑ The Colbert Report. Comedy Central. Процитовано 5 грудня 2023.