Назар Марія Іванівна
Марія Іванівна Назар (нар. 31 січня 1956, с. Доброводи, Тернопільська область) — український поет, педагог, краєзнавець, публіцист. Учитель-методист (1995). Член Національної спілки письменників (2013) та журналістів України (2009).
Марія Назар | |
---|---|
Марія Іванівна Назар | |
Народилася | 31 січня 1956 (68 років) Доброводи, Збаразький район, Тернопільська область, Українська РСР, СРСР |
Громадянство | ![]() ![]() |
Національність | українка |
Діяльність | поетеса, вчителька, краєзнавиця, публіцистка |
Alma mater | Кам'янець-Подільський педагогічний інститут |
Членство | Національна спілка письменників України і Національна спілка журналістів України |
Нагороди | |
Життєпис
ред.Марія Назар народилася 31 січня 1956 року в селі Доброводах, нині Збаразької громади Тернопільського району Тернопільської области України.
Закінчила Кам'янець-Подільський педагогічний інститут (1979). У рідному селі — учитель української мови та літератури в загальноосвітній школі (1979—1998), технічному ліцеї (1998—2018), від 2018 — у відділенні Малої академії наук України.
Доробок
ред.Від 1970-х років вірші Марії Назар друкуються в журналі «Тернопіль», газетах «Вільне життя», «Західна Україна», літетурно-мистецьких альманахах «Курінь», «Рушник», «Подільська толока», «Літературна Збаражчина», «Освітянська скриня».
Автор:
- збірок поезій
- «Автографи одкровення» (2002),
- «Франкові зерна» (2006),
- «Підкова світла» (2007),
- «Думки без абзаців» (2008),
- «У плесі тиші» (2011),
- «І вічний сад...» (2014),
- «У долонях неба» (2016),
- «Клавіатура слова» (2018),
- «Руслослів'я» (2020),
- «Єрусалимськими стезями» (2021)[1][2],
- «Три вінки сонетів» (2022, присвячена Тарасові Шевченку, Іванові Франку та Лесі Українці)[3][4],
- «На струнах глосарію» (2023)[5].
- літературознавчих нарисів
- «Слово про Бориса Харчука» (1991),
- «Кольористика лірики Ярослава Павуляка»,
- «Слово про Осипа Роздольського» (2004),
- «Штрихи до творчості Оксани Лятуринської» (2013),
- «І слово незнищенне оживе» (2014).
- краєзнавчих досліджень
- «Добриводи» (1997),
- «Село Добриводи у пам'ятниках» (2008),
- «Літа в цвіту» (2013),
- «У Доброводи повернувсь».
Нагороди
ред.- Тернопільська обласна премія імені Богдана Лепкого (2021)[6],
- Тернопільська обласна літературна премія імені Ярослава Павуляка (2020)[7],
- відмінник народної освіти УРСР (1982), освіти України (2006), нагрудний знак «Василь Сухомлинський» (2007)[8],
- медаль «Почесна відзнака НСЖУ» (2023)[9].
Примітки
ред.- ↑ Семеняк, В. Двадцять творчих літ із променистим словом // Вільне життя плюс. — 2021. — № 58 (29 липня). — С. 3. — (Варто прочитати).
- ↑ Валентина Семеняк (12 жовтня 2021). Марія Назар презентувала духовно- поетичну збірку «Єрусалимськими стезями». TeNews.
- ↑ Валентина Семеняк (13 лютого 2022). «Три вінки сонетів» Марії Назар — словоквіття у царині літератури. TeNews.
- ↑ Олег Смоляк (18 листопада 2023). «Три вінки сонетів» на пошану Велетам Слова. Українська літературна газета.
- ↑ На струнах глосарію / М. Назар. — Тернопіль, 2023. — 144 с.
- ↑ Визначено лауреатів обласних премій у галузі культури за 2021 рік. Сільський господар. 26 жовтня 2023.
- ↑ Марта Сахно (10 травня 2022). Обласну літературну премію імені Ярослава Павуляка вручили у Настасові на Тернопіллі. TeNews.
- ↑ Сиско, І. Марія Назар — перша в області володарка знака «Василь Сухомлинський» // Народне слово. — 2007. — № 34 (24 серпня). — С. 4.
- ↑ Семеняк, В. Пам'ятаймо всіх, хто віддав життя за Україну // Вільне життя плюс. — 2024. — № 8 (26 січня). — С. 1.
Джерела
ред.- Петраш, Б. Назар Марія Іванівна // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2010. — Т. 4 : А — Я (додатковий). — С. 429. — ISBN 978-966-528-318-8.
- З творчих доріг життя. — Збараж : Збаразька централізована бібліотечна система. Методично-бібліографічний відділ, 2011. — 15 с.
- Олег Смолянський (31 січня 2021). Царина літературної творчості Марії Назар. TeNews.
- Тарас Комаринський (21 вересня 2023). Острови добра Марії Назар. TeNews.