Елеваторний провулок (Мелітополь)
Елеваторний провулок — провулок у Мелітополі. Починається від вулиці Гетьмана Сагайдачного, закінчується на вулиці Ломоносова. Складається переважно з приватного сектора[1]. Покриття асфальтове.
Елеваторний провулок Мелітополь | |
---|---|
Місцевість | Кізіяр |
Колишні назви | |
рос. Кладбищенский (до 1959) | |
Загальні відомості | |
Протяжність | 0,4 км |
Транспорт | |
Рух | двосторонній |
Зовнішні посилання | |
У проєкті OpenStreetMap | пошук у Nominatim |
Мапа | |
![]() |
Історія та назва
ред.Провулок вперше згадується 1926 року в описі земельних володінь як рос. Кладбищенский. До 1939 року входив до складу села Кизияр, поки село не було приєднане до Мелітополя. 1959 року було вирішено, що назва провулка є застарілою, несучасною, і міськвиконком вирішив перейменувати його на Елеваторний через близьке розташування до мелітопольського елеватора, який знаходився на вулиці Фрунзе (нині Гетьмана Сагайдачного). Однак нова назва прижилася не відразу, і 12 січня 1962 довелося прийняти повторне рішення про перейменування[2][3].
Об'єкти
ред.- ПП «Дельфін» (виробництво морозива)
Галерея
ред.вид з боку вул. Ломоносова | вид на вул. Ломоносова | ПП «Дельфін» | виїзд на вул. Гетьмана Сагайдачного, вид на елеватор |
Примітки
ред.- ↑ Мелітополь. План міста. Масштаб 1:17000. — Київ: Картографія, 2005, 2008(укр.).
- ↑ Н. В. Крылов. Улицы Мелитополя. Историко-географический словарь. — Мелитополь : Издательский дом МГТ, 2011. — 300 прим.(рос.)
- ↑ Крылов Н. В., Крылова А. Н. — «История Мелитополя в датах: 2014 год. Календарь и краткие справки» — Мелитополь, «Мелитополь», 2013. Архів оригіналу за 2 лютого 2014. Процитовано 18 лютого 2023.