Герберт Венер
Герберт Ріхард Венер (нім. Herbert Richard Wehner; 11 липня 1906, Дрезден — 19 січня 1990, Бонн) — німецький політик, член КПН і СДПН. У 1949—1983 роках депутат бундестагу. У 1966—1969 роках федеральний міністр внутрішньонімецьких відносин. У 1969—1983 роках очолював фракцію СДПН у бундестазі.
Герберт Венер | |
---|---|
нім. Herbert Wehner | |
![]() | |
Нині на посаді | |
Народився | 11 липня 1906[1][2][…] Дрезден, Німецький Райх[4] |
Помер | 19 січня 1990[4][1][…] (83 роки) Бонн, ФРН[4] |
Похований | Burgfriedhof Bad Godesbergd |
Відомий як | політик |
Країна | Німеччина |
Політична партія | Соціал-демократична партія Німеччини і Комуністична партія Німеччини |
У шлюбі з | Lotte Loebingerd[2] і Greta Wehnerd[2] |
Нагороди | |
![]() | |
![]() | |
Біографія
ред.Народився в родині шевця та швачки. Його батько брав участь в Першій світовій війні і підтримував стосунки з ветеранами, які дотримувалися соціалістичних і комуністичних поглядів. В молодості був пов'язаний з анархо-синдикалістськими колами навколо Еріха Мюзама.
1927 року вступив у Комуністичну партію Німеччини і був обраний депутатом земельного парламенту Саксонії. Після приходу до влади нацистів емігрував в Радянський Союз і в 1935—1941 роках проживав у Москві в готелі «Люкс». В еміграції увійшов до складу Центрального комітету КПН. Йому вдалося врятувати собі життя під час репресій 30-х років за рахунок доносів на інших німецьких комуністів (Гуго Еберлейн та інших). 1941 року був скерований у нейтральну Швецію, щоб очолити комуністичний опір нацистському режиму в Німеччині. 1942 року був заарештований і дізнався про закінчення війни в шведській в'язниці. За ухилення від виконання партійного завдання виключений з лав партії.
1946 року переїхав у Гамбург і став одним з лідерів Соціал-демократичної партії Німеччини, помічником Курта Шумахера. Через своє небездоганне минуле залишався на других ролях, займаючи посади заступника голови партії або голови фракції в бундестазі. Перебуваючи на організаційних посадах, він хоча і не відразу, але підтримав зміни в партії, заявлені в Годесбергській програмі.
Ім'я Венера стояло в «ліквідаційному списку» антикомуністичної організації Союз німецької молоді.
Публікації
ред.- Rosen und Disteln — Zeugnisse vom Ringen um Hamburgs Verfassung und Deutschlands Erneuerung in den Jahren 1848/49, Verlag Christen & Co., Hamburg, 1948.
- Unsere Nation in der demokratischen Bewährung; in: Jugend, Demokratie, Nation, Bonn, 1967, S. 19 bis 32.
- Bundestagsreden, mit einem Vorwort von Willy Brandt, 3. A., Bonn 1970
- Bundestagsreden und Zeitdokumente, Vorwort Bundeskanzler Helmut Schmidt, Bonn 1978
- Wandel und Bewährung. Ausgewählte Reden und Schriften 1930/1980 (hrsg. von Gerhard Jahn, Einleitung von Günter Gaus), Frankfurt / M. 1981, ISBN 3-550-07251-1.
- Zeugnis (hrsg. Von Gerhard Jahn), Köln: Kiepenheuer & Witsch 1982, ISBN 3-462-01498-6.
- Selbstbestimmung und Selbstkritik. Erfahrungen und Gedanken eines Deutschen. Aufgeschrieben im Winter 1942/43 in der Haft in Schweden (hrsg. von August H. Leugers-Scherzberg, Geleitwort Greta Wehner), Köln: Kiepenheuer & Witsch 1994. ISBN 3-462-02340-3.
- Christentum und Demokratischer Sozialismus. Beiträge zu einer unbequemen Partnerschaft. Hrsg. Rüdiger Reitz, Dreisam Verlag Freiburg i. Br. 1985 ISBN 3-89125-220-X
Примітки
ред.- ↑ а б Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ а б в Person Profile // Internet Movie Database — 1990.
- ↑ а б SNAC — 2010.
- ↑ а б в Deutsche Nationalbibliothek Record #118629972 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
Література
ред.- Cicero. Magazin für politische Kultur : Schwerpunktheft «Herbert Wehner» (Beiträge von: Klaus Harpprecht, Nina Hermann, Vanessa Liertz), Potsdam, September 2004. ISSN 1613-4826 / ZKZ 63920.
- Helge Döhring: Der Anarchist Herbert Wehner. Von Erich Mühsam zu Ernst Thälmann. In: FAU-Bremen (Hg.): Klassenkampf im Weltmaßstab aus der Reihe: Syndikalismus — Geschichte und Perspektiven. Bremen 2006.
- Ralf Floehr, Klaus Schmidt: Unglaublich, Herr Präsident! Ordnungsrufe / Herbert Wehner. la Fleur, Krefeld 1982, ISBN 3-9800556-3-9.
- Hans Frederik: Herbert Wehner. Das Ende seiner Legende. VPA, Landshut 1982. ISBN 3-921240-06-9.
- Reinhard Müller: Herbert Wehner. Moskau 1937. Hamburger Edition, Hamburg 2004, ISBN 3-930908-82-4.
- Reinhard Müller: Die Akte Wehner. Moskau 1937 bis 1941. Rowohlt, Berlin 1993, ISBN 3-87134-056-1.
- Reinhard Müller: Herbert Wehner. Eine typische Karriere der stalinisierten Komintern? Auch eine Antikritik. In: Mittelweg 36, Jg. 14, 2005, H. 2, S. 77-97.
- Reinhard Müller: Denunziation und Terror: Herbert Wehner im Moskauer Exil, in: Jürgen Zarusky (Hrsg.), Stalin — eine Zwischenbilanz aus deutscher Sicht. Neue Beiträge der Forschung, München 2006, (Schriftenreihe der Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte), S. 43-57.
- Knut Terjung (Hg.): Der Onkel. Herbert Wehner in Gesprächen und Interviews. Hoffmann & Campe, Hamburg 1986, ISBN 3-455-08259-9.
- Claus Baumgart, Manfred Neuhaus (Hrsg.): Günter Reimann — Herbert Wehner. Zwischen zwei Epochen. Briefe 1946. Kiepenheuer, Leipzig 1998 ISBN 3-378-01029-0
- Friedemann Bedürftig (Hrsg.): Die Leiden des jungen Wehner: Dokumentiert in einer Brieffreundschaft in bewegter Zeit 1924—1926. Parthas, Berlin 2005, ISBN 3-86601-059-1
- August H. Leugers-Scherzberg: Die Wandlung des Herbert Wehner. Von der Volksfront zur großen Koalition. Propyläen, Berlin 2002 ISBN 3-549-07155-8
- Christoph Meyer: Herbert Wehner. Biographie. dtv, München 2006, ISBN 3-423-24551-4
- Günther Scholz: Herbert Wehner. Econ, Düsseldorf 1986, ISBN 3-430-18035-X
- Michael F. Scholz: Herbert Wehner in Schweden 1941—1946. Oldenbourg, München 1995 року, ISBN 3-486-64570-6
- Hartmut Soell: Der junge Wehner. Zwischen revolutionärem Mythos und praktischer Vernunft. DVA, Stuttgart 1991 року, ISBN 3-421-06595-0.
- Wolfgang Dau, Helmut Bärwald, Robert Becker (Hrsg.): Herbert Wehner. Zeit seines Lebens. Becker, Eschau 1986
Посилання
ред.- Herbert-Wehner-Bildungswerk Dresden [Архівовано 21 вересня 2021 у Wayback Machine.]
- Herbert-Wehner-Archiv im Archiv der sozialen Demokratie der Friedrich-Ebert-Stiftung (Bonn) [Архівовано 9 серпня 2017 у Wayback Machine.]