Клодія Пульхра Старша
Клодія Пульхра Старша (95 — 44 роки до н.е.) — давньоримська матрона, донька та дружина консулів. Через свій спосіб життя отримала презирливе прізвисько «Квадрантарія».
Клодія Пульхра Старша | |
---|---|
лат. CLODIA PULCHRA TERTIA | |
![]() | |
Прізвисько | Quadrantaria і Lesbia |
Народилася | бл. 95 до н. е. Стародавній Рим |
Померла | 45 до н. е. невідомо |
Країна | Стародавній Рим |
Діяльність | скандально відома римлянка I-го ст. до н. е. |
Знання мов | латина |
Суспільний стан | патриція[d] і нобілітет[1] |
Рід | Claudii Pulchrid |
Батько | Аппій Клавдій Пульхр |
Мати | Caecilia Metellad[1][1] |
Брати, сестри | Публій Клодій Пульхр[2], Clodia Tertiad[1][1], Клавдія Пульхра Терція, Аппій Клавдій Пульхр[1][1] і Гай Клавдій Пульхр |
У шлюбі з | Квінт Цецилій Метелл Целер |
Діти | Цецилія Метелла Целер |
Життєпис
ред.Походила з патриціанського роду Клавдіїв. Донька Аппія Клавдія Пульхра, консула 79 року до н.е., та Цецилії Метелли. Була видана заміж за Квінта Цецилія Метелла Целера. Мала від нього дочку. Перебувала у ворожих стосунках з чоловіком й зраджувала йому. Звинувачувалася у інцесті зі своїм братом Публієм Клодієм. У 63 році до н.е. зробила спробу розвести Цицерона з дружиною й оженити його на собі, що послужило початком ворожнечі між Цицероном та родиною Клавдіїв. У 59 році до н.е. після раптової смерті чоловіка підозрювалася в його отруєнні.
У наступні роки вела вільний спосіб життя й мала безліч коханців, в число яких входили поет Гая Валерій Катулл, який прославив її у своїх віршах під ім'ям Лесбії. Також була коханкою Марка Целія Руфа. Проти останнього Клодія інспірувала звинувачення в організації вбивства єгипетських послів та спробі себе отруїти. Целія успішно захищав Цицерон.
Родина
ред.- Чоловік — Квінт Цецилій Метелл Целер, консул 60 року до н.е.
Діти:
Джерела
ред.- Varro RR III 16, 2
- Ovid. trist. II 427
- ↑ а б в г д е ж Digital Prosopography of the Roman Republic
- ↑ Любкер Ф. Claudii // Реальный словарь классических древностей по Любкеру / под ред. Ф. Ф. Зелинский, А. И. Георгиевский, М. С. Куторга и др. — СПб: Общество классической филологии и педагогики, 1885. — С. 293–297.